VARA SORKAR OCH RÅTTOR SAMT DERAS BETYDELSE FÖR SKOGEN. 63 



I. Arvicola glareola. \'anliga skogssorken'. 



Svn.: Hypuil.xus glareola. 



Kroppens färg ofvan rödbrunaktig, undre kroppsdelarne 

 hvitaktiga med eller utan markerad färggräns. Öronen något 

 framstående ur härfällen. Svansen af ungefär i '/^ gång huf- 

 vudets längd, ofvan brun, under hvit. Längd loo mm., svan- 

 sens längd 45 mm. 



Denna art förekommer, ehuru ej så allmänt som äkersorken, öfver 

 hela värt land, från Skåne till långt upp i Torne lappmark. Han till- 

 hör hufvudsakligen skogen. I Skåne uppträder han stundom i mängd 

 i bokskogarne, då det är ymnig tillgång på bokollon. I mellersta Sve 

 riges skogar är han ingalunda sällsynt och på fjällsluttningarne går han 

 upp i björkbältet. I sin förekomst är han emellertid tämligen sporadisk 

 så att han saknas i vissa skogstrakter under det han i andra är rätt 

 allmän. Vidare tyckes han, liksom flera arter af denna familj, uppträda 

 periodiskt, så att han stundom uppträder talrikt ä platser, där han förut 

 varit så godt som okänd. 



Ehuru, som sagdt, tillhörande skogstrakterna trifves denna art, en- 

 ligt A. E. Holmgren, med förkärlek på tufviga ängar eller på sänka 

 ställen bland buskar och småskog." 



Enligt en flerfaldiga gånger gjord erfarenhet lefver skogssorken af 

 såväl animalisk som vegetabilisk föda. Detta gäller såväl i fritt tillstånd 

 som i fångenskap. " 



Hvad skogssorkens fortplantning beträffar uppgifves att den skall 

 yngla 3 till 4 gånger om året och att ungarne vid sex veckors ålder 

 skola vara nästan fullväxta. Dock saknas härom noggrannare iakt- 



' I våra faunistiska arbeten betecknas denna art vanligen med namnet långsvansade 

 skogssorken, men detta namn smakar betydligt hopkonstrueradt studerkammarenamn och för- 

 fattaren betviflar att detta namn någonsin skall vinna burskap såsom i praktiken användt 

 svenskt namn. I öfverensstämmelse med det tyska namnet Röthelmaus och danskarnes Rnd- 

 mus borde den på svenska kallas röda skogssorken eller rödsork. Olyckligtvis har ett lik- 

 nande namn redan kommit till användning för en af våra fjällformer, nämligen Arvicola 

 rutihis, som i handböckerna benämnes rödbruna skogssorken, hvarfor förväxling lätt kunde 

 uppstå. Enklast synes mig därför vara att benämna denna art vanliga skogssorken eller kort 

 och godt skogssorken, såsom varande den allmännaste representanten for undersläktet Hypu- 

 dietis, skogssorkar. Härigenom vinnes de den fördelen att våra tre allmännaste sorkarter fa 

 benämningen åkersork, skogssork och vattensork, hvilka namn alla tre äro korta samt gifna 

 efter samma grund, nämligen djurets vanligaste uppehållsort, äfven om man ej af dessa namn 

 får draga allt för vidtgående slutsatser, då ju arterna stundom uppträda tillsammans på samma 

 lokaler. 



^ Holmgren, A. E., Skandinaviens Diiggdjur, 2 uppl. Stockholm 18S7, sid. 153. 



' Jämför Boas, Dansk Forstzoologi sid. 15 och I.illjkborg, Sveriges och Norges Rygg- 

 radsdjur, I. Däggdjuren sid. 289. 



