68 



GÖSTA GRÖNBERG 



Fig. 8. Kindtändernas tuggytor hos Arvicola agrestis. A i öfverkäken, 

 B i underkäken. Först. 8 ggr. 



ur hårfällen. Svansen kort, vanligen ej u ppnående '/, af krop- 

 pens längd'. Längd iio mm., svansens längd 35 mm. 



Åkersorken är den allmännaste af våra sorkarter och förekommer 

 öfver hela landet från Skåne till Torne lappmark. Han går pä fjäll- 

 sluttningarne ofvan björkregionen och har stundom anträffats nära grän- 

 .sen för den eviga snön. Han träffas såväl på torra åkrar som på fuk- 

 tiga tufbevuxna ängar, såväl i skogen som på små holmar i skärgården. 

 På marken rör han sig tämligen ovigt, däremot utvecklar han stor fär- 

 dighet vid gräfvandet af sina gångar och rör sig äfven jämförelsevis 

 snabbt i dessa. Gångarne ligga i regel omedelbart under jordytan, så 

 att de lätt synas från ytan om ej på annat så på det torkade gräset. 

 Följer man en sådan gäng anträffas vanligen boet uian svårighet. 

 Det utgöres af en hålighet, rikligt fodrad med söndergnagda halm- och 

 grässtrån, i hvilka ungarne ligga mjukt inbäddade. Det hela är nästan 

 klotformigt. Under hösten lägger han ofta sitt af sönderbiten halm sam- 

 manfogade bo under någon sädesskyl. — Honan uppgifves yngla 3 till 

 4 gånger om året och hvar gång föda 4 till 7 blinda ungar. 



Hvad åkersorkens födoämnen beträffar tyckes han så godt som ute- 

 slutande vara växtätare, ehuru han enligt en del uppgifter ej skulle alldeles 



' Svansens längd synes dock kunna variera rätt betydligt hos denna art, särskildt lär 

 konan stundom ha längre svans. Jfr Nilsson, Skand. Fauna, Däggdjuren, 2;dra uppl., sid. 

 368. 369- 



