•JO GÖSTA GRÖNBERG 



klor kortare än bakfötternas. Längd loo mm., svansens längd 

 1 5 m m . 



Denna art tillhör \åra .sydligare fjälltrakter i Jämtland och Härje- 

 dalen samt de söder därom belägna .skogstrakterna. Hans egentliga ut- 

 bredningsområde utgöres sålunda af norra Svealand och södra Norrland^ 

 ehuru han tillfälligtvis anträffats längre söderut såsom i Nerike och i 

 Stockholmstrakten. De djupa barrskogarna tyckas utgöra hans käraste 

 hemvist. Han gräfver gängar i mossan samt under stenar och kullfallna 

 trädstammar. Genom sitt undangömda lefnadssätt undgår han lätt upp- 

 märksamheten, hvadan det är sannolikt att han har en vida större ut- 

 bredning än man hittills kunnat konstatera. Genom flera iakttagelser är 

 bevisadt att han i likhet med föregående art vissa år anställer vandringar. ^ 

 Hans föda utgöres af di\erse vegetabilier. Angående fortplantningen 

 saknas närmare uppgifter. 



De rått- och sorkartade gnagarne som skadedjur för skogen. 



Då våra råttor och sorkar uppträda som skadedjur i skogarne, sker 

 det hufvudsakligen på två sätt, dels genom att de äta frön af våra 

 skogsträd, dels genom att de gnaga bark. Dessutom afgnaga de äfven 

 trädens rötter, vare sig nu att dessa ligga i vägen för deras underjordi- 

 .ska gängar eller att de i dem söka sin föda, dock blir i allmänhet den 

 genom rotgnagning uppkomna skadegörelsen af mera underordnad be- 

 tydelse. 



Som fröätare uppträda ifrågavarande gnagare pä olika sätt. Ekens 

 och bokens ollon förtäras i stora massor och hvad våra barrträd be- 

 träffar, skattas de mogna kottarne på sina frön, som vi i det följande 

 med exempel skola visa, på samma gång som det genom själfsådd kring- 

 spridda eller af skogsmannen sådda fröet ä hyggena för de flesta arterna 

 utgör »gefundenes fressen». Afven om härigenom föryngring och åter 

 växt i betydlig grad kan försvåras, är dock den skada, som på detta 

 sätta ästadkommes, ej att jämföra med den som de barkgnagande for- 

 merna förorsaka. I fråga om detta barkgnag må anmärkas, att det egent- 

 ligen är bast och kambium sorkarne vilja åt, vid vissa tillfällen gnages 

 till och med rätt djupt in i splinten. Själfva ytterbarken torde däremot i 

 de flesta fall vara för sorken mindre aptitlig. 



Det är i synnerhet under vintern sorkarna slå sig på denna diet. 

 Sä länge sommaren varar finnes öfverflöd på föda af hvarjehanda slag 

 öfverallt, i synnerhet ute på åker och äng. Under hösten erbjuder spill- 



' Jfr- Forssell, K. B. J. Om skogslemmelns uppträdande i Sverige 1895. Festskrift 

 för \V. Lilljeborg. Uppsala 1896. .Sid. 331. 



