SKOGSVÅRDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT I906, H. 2. 



Om afverkningsberäkning för blädningsskogar. 



Al Henrik Petterson. 



I tidskriftens förra häfte meddelade Gunnar Beronius ett af Mo och 

 Domsjö aktiebolags skogsförvaltning uppgjordt förslag till beräkning af 

 den tillfälliga förhöjning i den ordinarie afverkningen, som omnämnes i 

 II punkten af Kiingl. Domänstyrelsens cirkulär den 28 maj 1902 an- 

 gående allmänna skogars indelning till timmerblädning. Ehuru jag helt 

 ansluter mig till förslagets syfte, kan jag likväl ej finna dess detaljbestäm- 

 melser lyckligt valda. Som ett bidrag till lösningen af denna för de 

 norrländska skogarnes framtid viktiga fråga får jag därför här nedan 

 framställa mina synpunkter i ämnet. 



Afverkningsberäkningen måste naturligtvis hvila på en klar uppfatt- 

 ning om de ledande grundsatser, efter hvilka man önskar se skogen 

 behandlad. 



Främst bland dessa står krafvet på ett affärsmässigt tillgodogörande 

 af det befintliga virkesförrådet. Hvarje enskildt träd bör om möjligt af- 

 verkas, när dess årliga värdetillväxt ej längre förräntar det i tillväxt- 

 produktionen bundna kapitalet (»produktionskapitalet» = trädets salu- 

 värde + andel i de kapitaliserade allmänna omkostnaderna) efter minst 

 den räntefot, som betingas vid andra tika säkra placeringar. Såväl en 

 tidigare som en senare afverkning är tydligen förlustbringande, då det 

 växande trädet före nämnda tidpunkt ger högre och efter densamma 

 lägre ränta, än hvad produktionskapitalet förmår afkasta, om det använ- 

 des pä annat sätt. 



I ofvan nämnda allmänna omkostnader ingå ränta på markvärdet 

 samt ärliga förvaltningskostnader. Det enskilda trädets andel häraf blir 

 emellertid vid för timmerblädningsskogar vanliga omloppstider så obe- 

 tydlig, att denna svårberäknade post tämligen saklöst kan strykas. Jäm- 

 förelsen kommer då helt enkelt att afse värdetillväxten och saluvärdet. 

 Den från denna synpunkt riktiga afverkningsåldern infaller alltså, då 

 värdetillväxtprocenten sjunker under den som norm uppställda räntefoten. 



A skydds- och husbehofsskogar måste gifvetvis detta kraf på en 

 nöjaktig förräntning träda tillbaka för en sträfvan att tillgodose dessa 

 skogars speciella uppgifter. Men ej heller å andra skogar får den gifna 

 regeln under några förhållanden slafviskt tillämpas. Så t. ex. kunna 



SkngsTtirds/iiyeniti^etis Tidskrift, fqoö. 6 



