74 HENRIK PETTERSON. 



enligt ränteberäkningen utdömda träd genom gallringar och andra skogs- 

 vårdsåtgärder eller ändrade konjunkturer äter bringas att väl försvara 

 sin plats i beståndet. Där ett sådant förlopp kan förutses, bör natur- 

 ligtvis afverkningen uppskjutas. Vidare kan man i allmänhet ej behandla 

 hvarje träd isoleradt, utan måste efter öfvervägande af alla skäl för och 

 emot besluta om beståndet skall underkastas en afverkning af viss typ 

 eller lämnas orördt. Afven i den eventuellt beslutade utsyningens de- 

 taljer påkallar denna beståndets samhällskaraktär talrika afvikelser från 

 ränteberäkningens utslag, i det att nöjaktigt tillväxande stammar ofta 

 böra borttagas af hänsyn till närstående träd och till återväxten, medan 

 å andra sidan ekonomiskt öfveråriga individ behöfva kvarlämnas som 

 fröträd eller för att skydda marken och beståndet. — Det går alltså ej 

 an att i praktiken fordra alla oväxtliga > träds uttagande inom en viss 

 tid. Däremot är det uppenbarligen önskvärdt, att samtliga de stammar, 

 som från kombinerad affärs- och beståndsvårdssynpunkt befunnits hugg- 

 färdiga, också snarast möjligt komma till afverkning. 



Alla åtgärder för uppdragande af skog böra principiellt öfvervägas 

 på samma sätt som hvarje annan kapitalplacering. Lönar kulturen sig, 

 så bör den företagas, annars icke. Svårigheten är blott att ens när- 

 melsevis beräkna hur härmed förhåller sig, då vi äro tämligen okunniga 

 om räntesatser och virkespris en hel omloppstid framåt. Men att på 

 blotta misstankar ödelägga skogsproducerande mark kan icke vara sundt. 

 Afverkaren bör därför anses skyldig att under alla förhållanden draga 

 försorg om återväxten. Och om i något fall kulturkostnaden skulle 

 öfverstiga afverkningsvinsten, sä bör den skogen lämnas orörd — på dylika 

 vegetationens utposter få vi ej förgripa oss. I enlighet härmed bör kul- 

 turkostnaden inräknas i afverkningskostnaden och alltså afdragas frän 

 nettovärdet på rot, hvilket verkar höjande på omloppstiden. 



Denna tanke har som bekant lagts till grund för 1903 års lag an- 

 gående vården af enskildes skogar inom hela Sverige med undantag af 

 Gottlands, Västerbottens och Norrbottens län samt Särna socken i Da- 

 larne. Som skog.sbruksprincip bör den likväl gälla hela landet, jämväl 

 de i lagen undantagna försumpade skogarne, där en afverkning utan 

 afdiknings- och kulturätgärder är mer än vanligt oförsvarlig. Vårt andra 

 önskemål är alltså, att den skogbeväxta marken, eventuellt med hjälp af 

 kulturåtgärder, bibehålles oförjnitiskad. 



Om fördelningen mellan skogens åldersklasser vore normal, skulle 

 ett efter dessa regler ordnadt skogsbruk årligen lämna närmelsevis samma 

 afkastning. Vid stora öfverskott af oväxtlig skog öfver den ekonomiskt 

 riktiga afverkningsåldern blefve resultatet däremot en plötsligt stark af- 

 verkning, som inom kort måste inskränkas till en bråkdel af den för- 



