8 o HENRIK PETTERSON. 



fortfara på statens och enskildes under statskontroll ställda skogar. Utan 

 tvifvel böra därför dessa två bestämmelser snarast möjligt upphäfvas. 



Frånsedt de båda nyss afhandlade föreskrifterna har det alltså visat 

 sig, att cirkulärets afverkningsberäkning ger goda resultat, om skogen 

 är normal. Afven i abnorma fall förmår den åstadkomma det efter- 

 sträfvade utjämnandet af olika perioders årsafverkningar. Vid brist på 

 huggfärdiga bestånd kan likväl en skadlig öfverafverkning i omogen 

 skog endast undgås genom att de gifna föreskrifterna åsidosättas. Detta 

 är naturligtvis icke som .sig bör. Om däremot större mängder öfver- 

 ärig skog förekomma, vållar deras uttagande under en så lång öfver- 

 gångstid som halfva omloppstiden eller mera lika afsevärda som onödiga 

 förluster. I någon mån afhjälpes detta missförhållande af cirkulärets 

 medgifvande, att det beräknade afverkningsbeloppet tillfälligt må för- 

 höjas, därest sä erfordras för att skog ej skall af ålder eller annan an- 

 ledning taga skada. Likaledes är en sädan förhöjning tillåten i sam- 

 band med skogsföryngringsåtgärder å försumpad mark, en kombination, 

 .som på lyckligaste sätt motsvarar de två viktigaste af våra förut up])- 

 ställda fordringar pä ett ordnadt skogsbruk, nämligen att ekonomiskt 

 huggfärdig skog skall snarast tillgodogöras, samt att återväxten på de 

 afverkade markerna bör betryggas. 



Särskildt värdefull är denna bestämmelse i fråga om sådana en- 

 skildes skogar, där staten genom stadgadt ut.syningstvång kan reglera 

 afverkningen, men icke har makt att främja föryngringen utöfver hvad 

 en förnuftig huggning kan åstadkomma. Därest skogsägaren då är be- 

 redd att draga försorg om återväxten under villkor att den öfveråriga 

 skogens afverkning påskyndas, så främjas genom tillmötesgående här- 

 utinnan såväl det allmänna som det enskilda intresset. Någon an- 

 ledning att inskränka detta förfarande till den försumpade .skogen 

 torde dock ej finnas, utan är det snarare än större skäl att på sådant 

 sätt söka återställa ursprungligen goda, men genom graninvasion eller 

 olämpliga afverkningar äfventyrade tallmarker. Så länge de skogsägare, 

 som vilja förbinda sig till en dylik värd om återväxten, äro relativt fåta- 

 liga, kan afverkningen på deras skogar naturligtvis påskyndas starkare 

 än som annars vore möjligt. Likväl bör förhöjningen ej göras större 

 än att öfvergången till den närmaste framtidens lägre afverkningsbelopp 

 äfven lokalt någorlunda utjämnas. 



Om ett dylikt program skall kunna genomföras i någon större ut- 

 sträckning, är det gifvetvis ön.skvärdt, att be.stämmandet af de nämnda 

 förhöjningarne på ett eller annat sätt regleras. Svårigheten är blott att 



