94 DEN STORA EKEN VID NORRA OVILL. 



utur jorden, och finnes wäl ännu några som äro äldre, ibland hvilka en 

 som ännu är färsk och står på Lieutnants bostället Norra Uvills ägor, 

 är märkwärdig, emedan densamma är 22 alnar omkring bålen; hon är 

 nu ihålig; och har jag själf åttonde, stått inuti henne; bönderne på bo- 

 stället bruka hene anars, som redskaps skjul, att där uti, för wäta för- 

 wara årder, harfwar och häckar». 



Anser man således att ifrågavarande ek har vuxit upp före diger- 

 döden (1350), torde hon nu inneha den respektabla åldern af minst 600 

 år. Det uppgifna brösthöjdsmåttet i beskrifningen 22 alnar = 13,06 m, 

 är numera (45 fot) = 13,36 m.; hon har alltså en brösthöjdsdiam. af ^,_'5 

 in. Det går nog ej numera för 8 personer att tillsammans stå i ihålig- 

 heten, enär, som förut nämnts, tomrummet förminskar sig inåt. 



Förra året uppsattes på statens bekostnad rundt eken meterhöga 

 stenar för att utmärka den som ett naturminne. 



Uno Danielson. 



t 



Korta minnesord öfver hädangångna medlemmar. 



(Forts, fidn föregående nummer.) 



Otto Hjalmar von Krusenstjerna. 



Den 8 januari 1905 afled i Sollefteå skogsförvaltaren Otto Hjalmar von 

 Krusenstjerna. Han var född år 1850 samt son af majoren Edvard Wilhelm 

 von Krusenstjerna och hans maka, född Lagerheim. Efter tidigare verksam- 

 het vid jord- och skogsbruk i Småland och Östergötland samt som flottnings- 

 chef vid Ydre flottled öfvergick von K. sedermera helt till skogsmannabanan 

 och, innehade på senare åren befattning som skogsförvaltare hos Kramfors 

 Aktiebolag samt var bosatt i Sollefteå. Krusenstjerna var en inom sin bransch 

 erfaren och energisk man och förenade därmed ett sympatiskt och hjärte- 

 vinnande sätt som umgängesvän och kamrat. Ur det kväde, som i Norrlands 

 Skogsmannaförbunds årsskrift, i hvilket förbund von K. var ledamot af sty- 

 relsen, ägnades hans minne, må följande strof citeras, som träffande karak- 

 täriserar den bortgångne: 



»Glöm aldrig bort, hvad han oss städse böd: 

 att räcka hjälpsam hand åt vän i nöd, 

 att älska fädrens jord, som Gud oss gifvit har, 

 och vårda arfvet så, att skog i nord finns kvar I» 



