LITTERATUR. • III 



olikheter. Däremot visa de plautor, som härstaiiinia från en märkvärdig, på ett enda 

 ställe funnen gran utmärkt af ovanligt tät krona med rikt förgrenade grenar den egen- 

 heten, att hos en stor del af dem — öfver 50 % — hufvudstammen upplöser sig i 

 •ett ovanligt rikt förgrenadt skottsystem. 



Försöken med silfvergranen (Ahies peclinata) verkställdes med frön frän fem olika 

 punkter. Dessa gåfvo emellertid det resultatet, att plantorna från alla dess håll ut- 

 vecklade sig på samma sätt. De visade icke någon olikhet sinsemellan. Hos silfver- 

 granen, som i morfologiskt hänseende varierar mycket litet, finnas sålunda såvidt 

 försöken sträcka sig, icke några ärftliga tillpassningskaraktärer. 



Försöken med lärken omfattade frön från 15 olika punkter, belägna mellan 

 650 och 2,100 m. öfver hafvet. Kottarnes storlek af tager icke med tilltagande höjd, 

 likaledes heller icke åtminstone till 1,800 m. groningsförmågan. Hos frön frän 

 mycket höga lägen tycks den däremot sjunka. Den årliga höjdtillväxten försiggår 

 under samma förhållanden lika kraftigt hos plantor härstammande från olika höjd, 

 ända upp till 1,700 m. öfver hafvet. Frön från ännu högre upp belägna växtlokaler 

 gifva däremot plantor, som hafva en mindre årlig höjdtillväxt. 



Ytterligare insamlades frön från ett lärkträdsbeståud på en lerfattig mark i när- 

 heten af sammanflödet mellan Vorder- och Hiuterrhein. Här äro träden i allmänhet 

 af dålig växtform med böjda .stammar. Afkomlingarne, ehuru ännu mycket unga, 

 visa en mera krokig stam än likåldriga träd, härstammande från vackert formade 

 bestånd. 



Försöken med sykomorlönnen (Acer pseiidoplalanns) omfatta frön från 8 olika 

 platser mellan 690 och 1,600 m. öfver hafvet. Frönas vikt och groljarhet tilltaga 

 här med höjden öfver hafvet. De tyngsta fröna med den största groningsförmågan 

 insamlades på 1,600 m. öfver hafvet. Den årliga tillväxten var störst hos plantor 

 från 900 — 1,300 m. öfver hafvet, frön från 1,600 m. gifva clantor med en mindre 

 årlig tillväxt och äfven sådana från lägre nivåer stodo något tillbaka. I motsats 

 till gran och lärk slår sykomorlönnen från låglandet tidigare ut än den frän höjd- 

 läget, däremot inträffar hos den senare löffällningeu tidigare. 



Undersökningarne ha sålunda visat att åtminstone hos tre af försöksväxterna, 

 gran, lärk och sykomorlönn, klimatet, under hvilka moderträden vuxit, har ett be- 

 tydande inflytande på utvecklingen af de unga plantorna, men därjämte ådaga- 

 lägga försöken, att detta inflytande hos några växter ej gör sig gällande, annat 

 än då de förflyttningar, som vidtagits, äro mera omfattande. Hos lärken t. ex. 

 frambringa frön från 650 till 1,700 m. öfver hafvet lika kraftiga plantor. Förflytt- 

 ningar af fröna ha sålunda inom vissa gränser en underordnad betydelse. 



Äfven i vårt land torde vi hafva ett flertal klimatiska raser af våra träd. En 

 fråga af största vikt för den praktiska skogsskötselu är därför att känna hur skarpt 

 utpräglade dessa rasers klimatiska fordringar äro. Kunna vi t. ex. taga frö från 

 Hälsingland och med fördel använda dem i Norrbotten och hur stora förflyttningar 

 kunna vi i allmänhet göra? För närvarande kan något bestämdt svar på dylika 

 frågor ej ges. De ha dock en mycket stor teoretisk och praktisk betydelse och 

 deras snara lösning är högst önskvärd. H. Un. 



Freie Durchforstung af karl ROBERr heck. 115 sid. 6 taflor. Berlin 1904. Pris 



3 kr. 



En af de fhtigaste författarne i Tyskland i fråga om gallring har sedan ett 

 tiotal år tillbaka varit d:r Karl Heck, kgl. Wiirtemb. Oberförster i Adelberg. I ett 

 arbete, som utkom förra året under namn: Freie Durchforstung, Verlag von Julius 



