VÅRA SORKAR OCH RÄTTOR SAMT DERAS BETYDELSE FÖR SKOGEN. I 23 



gnagd ända upp till topp- 

 knoppen och gnaget var nästan 

 sammanhängande från rot till 

 topp. Den andra var 6 alnar 

 hög och var gnagd pä lik- 

 nande sätt till ungefär en aln 

 från toppen. Anmärknings- 

 värd i fråga om denna arts 

 gnag å ask är den af B. på- 

 pekade olikheten mellan det 

 djupare gnaget som djuret 

 åstadkommer då det sitter 

 eller står på marken och det 

 grundare som påträffas högre 

 upp, då djuret sitter på den 

 glatta stammen och i allmän- 

 het ej har kraft att tränga in 

 till splinten. — På lärk har 

 gnaget träffats upp till 2,5 

 meters höjd och går i regel 

 in till splinten. 



Genom detta sitt läge 

 högt uppe på träden blir 

 skogssorkens gnag särdeles 

 karakteristiskt, ty denna art 

 är den enda bland våra rått- 

 eller sorkartade gnagare som 

 kan klättra och är barkätare. 

 -Skogsrättan klättrar visserligen 

 men gnager, som förut nämndt, 

 ej bark. Med ekorrens gnag 

 kan skogssorkens ej gärna för- 

 blandas, då ekorrens fram- 

 tänder äro betydligt bredare. 



Förutom genom barkgnag 

 åstadkommer skogssorken äf- 

 ven skada på ett annat sätt 

 nämligen genom att gnaga 



kottar. Enligt BOAS ' skall han sålunda angripa ännu pä grenarne 

 k\arsittande, mogna kottar af tall, i synnerhet bergtall, men äfven vår 



' Boas, cit. arb., sid. 26. 



Fig. 



12. Stycke af Weymoulhstall, gnagdt af skogssork. 

 '/- nat. st. Efter Boas. 



