VÅRA SORKAR OCH rXttOR SAMT DERAS BETYDELSE F"ÖR SKOGEN. 125 



Rödbruna skogssorken, Gråsidiga skogssorken och Mellansorken. 



Beträffande dessa tre hiifvudsakligen i våra nordliga fjälltrakter före- 

 kommande sorkarter, känner man ännu för litet om lefnadssätt och ska- 

 degörelse å vegetationen, för att kunna bilda sig någon föreställning 

 om deras betydelse från skogssynpunkt. Som de emellertid gå rätt långt 

 ned i fjälldalarne och ingalunda äro bundna till kalfjällen, är det ytterst 

 sannolikt, att de åtminstone tidtals i likhet med sina sydligare släktingar 

 uppträda som skadedjur på skogen. 



Vaiiensorken, 



Khuru denna sorkart genom sin uppehållsort och sitt lefnadssätt i 

 allmänhet ej frestas att göra några angrepp på skogen, händer dock 

 understundom, att han vid sitt arbete under jorden angriper trädrötterna 

 och på så sätt kan åstadkomma en ej obetydlig förödelse. Vid sina 

 gräfningar går denna art i allmänhet med sina gångar ganska djupt ned 

 i jorden, under det andra arter exempelvis åkersorken ha sina gångar 

 helt ytligt, i och strax under grästorfven. Vattensorken påminner där- 

 emot i detta afseende mera om mullvaden. I öfverensstämmelse med 

 denna hans tendens att gå på djupet står hans vana att gnaga rötter, 

 och är det som nämnt, genom denna rotgnagning, han åstadkommer 

 den största skadan. Däremot torde han endast undantagsvis göra skada 

 genom barkgnag på stammen. 



Från vårt land har man endast föga underrättelse om vattensorkens 

 skadegörelse på skog. Naturligtvis är det i första hand de vid vatten 

 och på fuktig mark lefvande träd och buskarterna, som äro utsatta för 

 hans angrepp. Al- och viderötter finner man därför ej sällan gnagda 

 af denna sorkart. Men han går äfven på andra och ädlare trädslag. 

 .Sålunda anför HOLMGEEN \ hurusom vattensorken ofta med stor begär- 

 iighet angriper rötterna af ek, lönn och bok samt att han vidare skulle 

 anställa stor skada i plantskolor. Från Danmark anför BOAS flera exem- 

 pel på denna arts skadegörelse genom rotgnag. Det är enligt denne 

 författare hufvudsakligen ek och ask som angripas. Starka rötter af upp 

 till 2 '/2 tums diameter, ja ända till 4 tums rötter afgnagas och träden 

 gä genom dessa angrepp ofta sin undergäng till mötes. Stundom kunna 

 de unga träden fortlefva, ehuru hufvudroten blifvit afgnagd, i det att 

 sidorötter kraftigt utvecklas och öfverta hufvudrotens funktioner. Dylika 

 skadade plantor och träd igenkännas dock \anligen därpå, att deras 

 blad blifva mindre. 



Holmgren, A. E., Skandinaviens däggdjur, 2:dra uppl. ^i^I. 1 58. 



