VARA SORKAR OCH RÄlTOR SAMT DERAS BETYDELSE FÖR SKOGEN. I 29 



främsta rummet nämnas räfven och vcsslorna bland rofdjuren, samt bland 

 roftaglarne vissa ugglor, vråkarna och tornfalken. Räfvens hufvudsak- 

 liga föda utgöras under större delen af året bevisligen af rättor och 

 sorkar, äfven om han stundom och detta i synnerhet under våren, då 

 han har ungarne att draga föda till, äfven tillgriper större rof Hvad 

 ugglorna beträffar är det i synnerhet hornugglan (Strix otus) och jord- 

 ugglan (Strix brachyotus) hvilka i sin egenskap af flitiga råttfångare 

 göra sig förtjänta af vårt skydd. Kattugglan tar visserligen äfven en 

 mängd råttor och sorkar, men gör a andra sidan så mycket skada pä 

 det mindre villebrådet, att hennes egenskap af för människan nyttig 

 fågel är mer än tvifvelaktig. Ormvråken och fjällvråken lefva till öfver- 

 vägande grad af råttor och sorkar — fjällvråken särskildt af fjällem- 

 nieln — hvarför dessa fåglar äro att betrakta som nyttiga djur. Torn- 

 falken förtjänar äfven nämnas i detta sammanhang, då hans föda till 

 stor del utgöres af ifrågavarande skadedjur. 



Medel mot sorkhärjningar. 



Under vanliga förhållanden äro de nyss nämnda begränsande fakto- 

 rerna tillräckliga för att hälla stammen af rått- och sorkarterna nere till 

 den för trakten normala. Det råder med andra ord ett slags jämvikts- 

 tillstånd. Inträffar däremot ett eller ett par för sorkarnas förökning 

 ovanligt gynnsamma, varma och torra somrar, samt möjligen i samman- 

 hang härmed någon af dessa gnagares fiender decimeras i antal, då har 

 man allt skäl att befara en massförökning af dessa skadedjur. Därför 

 måste skogsmannen likasom landtbrukaren understundom ingripa för att 

 dels genom vissa åtgärder söka förebygga massuppträdande af sorkar, 

 dels genom utrotningsmedel begränsa en genom massförökning redan 

 uppkommen sorkhärjning. Vi tala här och i det följande uteslutande 

 om sorkar och sorkhärjningar, då ju de egentliga råttorna sällan eller 

 aldrig tarfva något ingripande frän skogsmannens sida. 



Bland /öre d_y£^g'ande åtgärder kunna framför andra nämnas skyddande 

 af sorkarnas naturliga fiender, framför allt de nämda ugglearterna och 

 ormvråken. Likaså torde ett allt för strängt efterhållande af räfven i 

 trakter som ofta äro utsatta för sorkhärjningar ej vara att tillråda. En 

 annan förebyggande åtgärd af rätt stor betydelse är att ej låta för stark 

 gräsväxt uppstå ä hyggena innan de kultiveras. Genom gräsväxten ha 

 sorkarna lättare att dölja sig för sina naturliga fiender, som sålunda ej 

 fa tillfälle att utöfva sin reglerande verkan. 



Vid de tillfällen, då en massförökning af sorkar med ty åtföljande 

 härjning redan inträdt, gäller som ofvan sagdt att tillgripa utrotnings- 



