132 GÖSTA GRÖNBERG. 



dö smittade djur efter 2 till 8 dagars förlopp, sällan lefva de i 2 till 3 

 veckor. Som råttor och sorkar ofta uppäta en död kamrat, är sanno- 

 likheten för smittans vidare spridning ganska stor. Sjukdomen angriper 

 hvarken människor eller husdjur. 



Då en skildring af detta medels användande i praktiken ej torde 

 sakna sitt intresse, vilja vi här i öfversättning meddela ett utdrag ur en 

 uppsats af L. Hiltner' angående försök, som gjorts i Bayern med rått- 

 tyfus för bekämpande af sorkhärjningar. Visserligen gällde det därvid 

 pä åkern härjande sorkar, men metoderna för smittämnets spridande 

 blifva dock desamma, vare sig det gäller åkerns eller skogens skade- 

 djur. HiLTNER anför: »Sedan agrikulturbotaniska anstalten förklarat sig 

 beredd, att öfvertaga större delen af kostnaderna för försöken, nämligen 

 lämna bakteriekulturerna gratis, företogs under loppet af april fem gånger 

 utläggning af brödstycken, inficierade med bakteriehaltig mjölk. Vid 

 hvarje af dessa fem tillfällen användes 100 liter till hälften med vatten 

 utspädd skummjölk, som man aftonen förut kokat upp i en större byk- 

 kittel och omedelbart före användningen inficierade med 100 kulturrör. 

 Hvarje gång tillsatte man ytterligare några liter mjölk, som man efter 

 företagen sterilisering redan dagen före hade inficierat med baciller och 

 förvarat å flaskor, så att man kunde följa bakteriernas förökning. An- 

 talet af i utläggningsarbetet deltagande personer uppgick till 2 ä 300, 

 bland dem ett stort antal skolbarn. Smittämnet utlades på inalles om- 

 kring 2000 »dagsverk» (cirka 680 hektar), l^ffekten var genomgripande. 

 Kort tid efteråt infångade och till anstalten insända sorkar, dogo snart 

 i råttyfus och innehöllo i de inre organen verkliga renkulturer af ba- 

 ciller. I gångarne hittades vid uppgräfning döda sorkar, och redan i 

 slutet af april voro sorkarna vid företagen inspektion endast för handen 

 i enstaka exemplar. Vid flera gånger under sommaren upprepade be- 

 siktningar, af hvilka den sista ägde rum den 3 augusti, visade det sig- 

 att fälten voro så godt som fria från sorkar och att i följd häraf skör- 

 den jämförd med föregående års var mycket god.» | 



Akersorken, skogssorken och lilla husråttan äro emottagliga för 

 sjukdomen äfven om de tvenne senare ej alltid dö däraf Skogsråttan 

 och stora husråttan lära däremot vara nästan oemottagliga. 



♦ 



Som synes af denna redogörelse för våra rått- och sorkartade gna- 

 gare och deras betydelse från skogssynpunkt, är vår kunskap om dessa 



' HiLTNER, L., Bericht tiber die von der Agrikulturbotanischen Anstalt durchgefuhr- 

 ten Versuche zur Bekämpfung der Fäldmäuse. Praktische Blätter fiir Pflanzenban und 

 Pflanzenschutz. Jahrg. I. 1903. Heft. 9. 



