HÖSTFROSTEN PA FURUEN I Qo6. ' 137 



Som man af denne indberetning ser, var furuens vxkstforhold i 

 Finmarken i 3 aret 1873 — 1875 ganska analoge med vaikstforholdene i 

 store dele af Sverige og Norge i 3-året igoi — 1903. Sa-rlig bem;erkes, 

 at Norman omtalar den indflydelse, den varma sommar 1873 og den 

 kolde sommar 1874 i förening havde på furuens v.tkstforhold. 



Jeg har undarsogt indbaratningerne fra skogfunktionrererne i de 

 sydligare distrikter, men intet fundet, som tyder på, at tilsvarenda faino- 

 maner i furuens vaekstforhold også indtraf Isengare sydpå i 3-äret 1873 — 

 1875. Jeg anser det ikke destomindre hoist sandsynHgt, at hgnende 

 også indtraf la;ngere syd and Finmarken. Sikkert ar det imidlertid, at 

 man for Finmarkens vedkommanda kan opstille folgande: 



1873 og 1901: Stort varmeoverskud. Kraftig knopsstning på furuan. 



1874 og 1902: Stort varmeunderskud. Rig blomstring og megat länge 

 men forovrigt svage furuskud. 



1875 og 1903: Foragående årsskud på furuan gulnar og visar sig at 

 vzere drsbt i större og mindre udstr;i;kning. Megat korte årsskud. 

 Furukonglarne små og misdanneda med goldt fro. 



Det turde muligens også senare indtraeffa lignande 3-årsperiodar, og 

 det vil da va;re af intaresse at se med hvor stora intervaller de indfinder 

 sig. Husk da i förbindelse härmad de Bruckner'ske periodiske klimat- 

 förändringar. 



Kristiania 5 februar 1906. 



Henrik Jchtrup. 



Om skogsodling å ljungryan 



Inom Sunnerbo revir i Kronobergs län finnas ganska stora vidder 

 af s. k. ryar, d. v. s. marker beväxta med mer eller mindre hög och 

 tät ljung, antingen ensam eller här och där i blandning med enbuskar 

 eller korta långt ned mot marken greniga tallar. 



Uti ljungen ha barrträdsplantorna, allt efter dansammas täthat och 

 längd, mer eller mindre svårt att taga sig fram. Ljungan verkar näm- 

 ligen hämmande på dem, dels genom sin större förmåga att ur marken 

 upptaga näringsämnen och fuktighat, dals därigenom att den kan bli mer 

 än alnshög och därigenom starkt beskuggar de unga plantorna. Slutligen 

 händer det, att under snörika vintrar ljungen lägger sig som an tät 

 matta öfver plantorna, hvilket, om detta en längre tid fortfar, har till 

 följd att plantorna blifva mögliga och dö. 



Skogsvård s/breningens TiäskHJt, igoö. lO 



