13*^ c. B. CHRISTOFFERSSON. 



I Utlandet, särskildt i Jylland, Schleswig — Holstein och Hannover, 

 ha tidigare än hos oss skogsodlingar i stor skala utförts å dylika marker. 

 Med ledning af där vunnen erfarenhet, och de studier, som jag där 

 härutinnan gjort, har jag i Sunnerbo å allmänna skogar försökt diverse 

 metoder. De från utlandet hämtade metoderna ha därvid modifierats 

 med hänsyn till svenska förhållanden och våra åsikter om rimliga kultur- 

 kostnader. 



I nämnda danska och tyska provinser är första hufvudregeln för 

 all skogsodling å dylik mark, att taga bort ljungen före skogsodlingen 

 och därefter söka hälla den tillbaka så mycket som möjligt, intill dess 

 barrträdsplantorna utvecklat sig så långt att de kunna kväfva densamma. 

 Vid ljungens förmultning godes marken, hvarvid barrträdsplantornas växt- 

 lighet starkt stegras för någon tid. 



Ljungens aflägsnande sker i Jylland i allmänhet genom afbränning 

 och i Schlesvvig-Holstein genom upptagning af diken, hvarvid ljungen 

 jordtäckes. Här i Sunnerbo har ljungbränning användts. Den har 

 medfört en kostnad af omkring från 40 öre till något öfver 2 kronor per 

 hektar. Priset beror bl. a. på storleken af de vidder, som på samma 

 gång kunna brännas, (iu större gemensamma vidder, ju billigare pris). 

 Finnas ungskogsdungar, som skola skyddas för elden, måste ett smalare 

 bälte rundt kring dungen först brännas, innan det större fältet kan be- 

 handlas. Slutligen kan det hända, att brandgator i fältets ytterkanter 

 måste upptagas genom ljungens afslagning med lie. Allt sådant in- 

 verkar naturligtvis på kostnaderna. 



Under senare år har till ökad säkerhet vid bränningen, där ej kör- 

 väg e. d. utgör brandgata, en 2 ä 3 meter bred gata upptagits genom 

 ljungens afslagning med särskilda härför förfärdigade korta, grofva liar. 

 En 3 meter bred gata är fullt tillräcklig. Finns stengärdesgård eller 

 gångstig i brandgatan, är 2 meters bredd nog. Den afslagna ljungen 

 kastas in på fältet som skall brännas. Brandmanskapet, försedt med 

 barrträdsruskor, posteras i brandgatan, vid hvilken den ofta i stark fart 

 framrusande elden stannar. Med minskad fart och med blott helt ringa 

 låga ringlar den sig sedan fram uti i ljungmattan befintlig mossa samt 

 i de efter Ijungafslagningen kvarblifna ljungstubbarna, där vaktmanska- 

 pet i allmänhet har lätt nog att med sina nämnda ruskor släcka elden. 



Åren 1889 och 1890 anlades på en allmän skog härstädes på 

 kungl. domänstyrelsens order, å dels sämre och dels något bättre mark 

 16 stycken försöksrutor, hvardera upptagande en areal af 0,28 hektar. 

 Halfva antalet af dessa rutor ljungbrändes på våren strax före skogs- 

 odlingen, hvilket däremot ej skedde med de öfriga. Härå användes olika 

 skogsodlingsmetoder och därtill hörande förberedande åtgärder. 



