146 OM AFVEKKNINGSBERÄKNING KÖR BLÄDNINGSSKOGAR. 



toreställning om, att hans gagnvirkestriangel ej ägde någon motsvarighet i prak- 

 tiken, ty såsom af det föregående framgår, blir denna metod ej liktydig med 

 att dividera gagnvirkesförrädet med halfva den tid, som erfordras för trädens 

 utväxande frän minimidimension till den för afverkningen lämpligaste. Emot 

 formelns tillämpande i praktiken torde dock kunna göras den anmärkningen, 

 att stora svårigheter förefinnas för ett rätt bestämmande af faktorn p, som ju 

 har ett afsevärdt inflytande på afverkningsbeloppets storlek. Och i alla fall 

 torde gagnvirkesprocentens uppskattning ej kunna jämnställas med hvarje annan 

 virkeskubering, dä den ju förutsätter kännedom om hvilka träd, som inom ett 

 visst område äro i afverkningsäldern. 



Är skogen däremot icke normal föreslår författaren, att man vid taxe- 

 ringen skall skilja på den huggfärdiga virkesmassan h och den icke huggfär- 

 diga virkesmassan v. Periodafverkningen erhälles dä lika med g + ^~ — 5£! 

 z, dock alltid högst h i hvilken formel g = — ""^-^ och Z = h — g. Frän 

 teoretisk synpunkt synes äfven denna formel mycket tilltalande. 



Författarens bestämmelse att periodafverkningen alltid får utgå med högst 

 h kbm. utgör ju en lycklig garanti mot afverkning af växtlig skog ä sådana 

 icke normala skogar, där ej huggbar skog icke måste afverkas eller där af- 

 verkningen utgöres endast af diverse gallringsvirke. 



Att den för icke normala skogar med oväxtligt virkesöfverskott i vissa 

 ytterlighetsfall, såsom då hela skogen utgöres af gammal oväxtlig skog, kan 

 medföra ett allt för hastigt realiserande af den gamla skogen torde kunna för- 

 hindras därigenom att man i sädana fall reducerar den procent, enligt hvilken 

 öfverskottet uttages samt vid blifvande revisioner jämkar afverkningsberäkningen 

 så att hushållningens mål befrämjas. 



Formelns svaga sidor framträda dock vid dess praktiska tillämpande. Dä 

 den vid brist på huggbar skog icke medger någon afverkning alls, är dess 

 mekaniska användande därmed äfven uteslutet vid afverkningsberäkningars upp- 

 rättande för sådana under statskontroll ställda skogar, å hvilka nyss angifna om- 

 ständigheter äro för handen, då ju skogsförordningen medgifver den utsynings- 

 berättigade en med hänsyn till afkastningens uthållighet bestämd om ock ringa 

 utsyning. 



Det särskiljande af den huggbara och icke huggbara virkesmassan, som 

 föresläs böra af indelningsförrättaren utföras vid taxeringen, är gifvetvis mycket 

 att föredraga framför den i indelningscirkuläret föreskrifna separeringen af 

 friska och skadade träd. Men dä formeln i så hög grad låter afverknings- 

 beloppets storlek blifva beroende på storleken af det virkesbelopp, som af- 

 skiljes såsom huggbart, lämnar den mer än som kan anses rådligt rum för 

 skilda taxatorers subjektiva uppfattning om hvad som bör räknas till huggbar 

 och icke huggbar skog. Denna olägenhet vidlåder visserligen, såsom förfat- 

 taren framhåller, äfven stämplingen, men har här en annan inverkan, dä den 

 ju hänför sig till stämplingens utförande men i förra fallet har ett afsevärdt 

 inflytande på utsyningsbeloppets storlek. Men därmed vill jag icke hafva sagt, 

 att ett sådant särskiljande vore olämpligt. Tvärtom synes det mig i hög grad 

 vara förtjänt att komma till utförande, men vill jag inskränka dess betydelse 

 till att tjäna såsom en god ledning vid afverkningsberäkningens upprättande 

 enligt bestämmelserna i nu gällande indelningscirkulär. — n — 



