VARA SKOGARS VÄRD OCH AFKASTNING. 21 I 



men vanligen härstammar den största delen från den i trakten anstående 

 berggrunden. En studie af en bergartskarta kan därför i vissa fall ge 

 en god föreställning om moränens sammansättning. Liksom vår berg- 

 grund bildas moränen inom största delen af landet af graniter och gneiser 

 af olika natur och beskaffenhet. I kemiskt och mineralogiskt hänseende 

 äro dessa bergarter hvarandra närstående. Det viktigaste mineralet frän 

 växtnäringssynpunkt är fältspaten. Ju större fältspatkornen äro och ju 

 grofkornigare, som bergarten för öfrigt är, desto lättare försiggår vitt- 

 ringen och desto snabbare blir näringskapitalet tillgängligt för växterna. 

 Men äfven andra faktorer, såsom mineralkornens lagring inverka på för- 

 vittringen. Fältspatrikedomen och fötmågan att förvittra äro bestämmande 

 för bergartens värde såsom material i skogsmarkens sammansättning. De 

 fältspatrika bergarterna bilda vid sin förvittring fruktbara, men kalkfattiga 

 grus-, sand- och leraflagringar, de fältspatfattiga åter mager sandjord. 

 Västra Småland och Värmland, där den fältspatfattiga järngneisen före- 

 kommer, stå sålunda i fruktbarhet ofta tillbaka för de östra provinserna, 

 där de mera fältspatrika bergarterna förhärska. En ingående undersökning 

 af våra fönämsta bergarters betydelse för skogsmarkens bördighet, skulle 

 säkerligen vara högst lärorik, och ha betydelse för en framtida intensiv 

 skogsvård. 



Förvittringen af mineralen och förmultningen af de organiska ämnen 

 i våra af urbergsmaterial bildade moränmarker få i mycket sin prägel af 

 kalkfattigdomen. Kalkfattig mark är sålunda ofta benägen för råhumus- 

 eller torfbildning, en vanlig företeelse i våra skogar, vidare är fosforsyran 

 i sådan mark ofta svårtillgänglig och fältspaterna långsamt vittrande. 

 Graniter och gneiser äro visserligen mycket värdefulla beståndsdelar i 

 skogsmarken, men på grund af sin kalkfattigdom torde vår morän i 

 allmänhet ej motsvara mer än 3:dje bonitetsklassen i Tyskland, ibland 

 endast 4:de. ¥.n direkt jämförelse är emellertid svår, ännu ha vi ej till- 

 räckligt med jordartsanalyser. 



Kalkfattigdomen kan emellertid inom många urbergsomräden upp- 

 häfvas därigenom att inlandsisen från närbelägna silurområden dittrans- 

 porterat kalksten. Härigenom kan uppkomma en skogsmark af mycket 

 hög produktionskraft, såsom t. ex. å Omberg. Mycket kalkrika om- 

 råden utmärka sig dock ej alltid för någon särskildt framstående skogs- 

 mark. Exempel härpå se vi i Jämtland och södra Lappland. Moränen 

 är där genom silurkalkens lätta förvittring mycket lerrik och därigenom 

 starkt vattenbehållande. Granskog är pä sådan mark förhärskande, men 

 den försumpas lätt. Det är sannolikt att markens kalkrikedom på så- 

 dana ställen bättre skulle löna en afdikning än den mera kalkfattiga 

 moränen. 



