VARA SKOGARS VÅRD OCH AFKASTNING. 213 



är därför af största vikt; det lösgör så att säga de krafter som äro 

 bundna i den underliggande mineraljorden. 



Hvilken betydelse detta kan ha, framgår bl. a. af några undersök- 

 ningar, som M T. Nyholm ' verkstält i Finland. På en mo, som länge 

 fått ligga kal, var mängden af lösliga mineralämnen alldeles ovanligt 

 liten, oaktadt markens sammansättning från mineralogisk synpunkt var 

 god. Den stod vida tillbaka för i mineralogiskt hänseende närings- 

 fattigare marker, hvilka voro skogbevuxna och hade ett sundt utbildadt 

 humuslager. Humuslagrets försvinnande på kalytan hade betydt upp- 

 hörande af de förnämsta krafter, som befordra vittringen, hvarefter de 

 lösliga mineralen så småningom kunnat uttvättas. Alla skogsodlings- 

 försök å kalytan hade misslyckats, sådana äro där möjliga endast genom 

 gödningsämnens ditförande. Sedan skogen en gäng kommit upp, torde 

 marken åter ernå normal bördighet, sedan väl ett vittringsbefordrande 

 humuslager utbildats. Från nationalekonomisk synpunkt torde gödslings- 

 försök på en sådan mark vara på sin plats, de afse endast att sätta en 

 i och för sig själf god mark i produktionskraftigt skick. 



Hvad moränens fysiska beskaffenhet beträffar, så är från skogsvårds- 

 synpunkt dess viktigaste egenskap dess förhållande till vattnet. Redan 

 den allmänna topografien har härvidlag sin betydelse. I större delen 

 af värt land äro svagt sluttande, mer eller mindre flacka terrängformer 

 öfvervägande, i synnerhet är detta fallet i öfversta Norrlands skogs- 

 område. Härtill kommer moränens konfiguration i smått. Åsar och 

 kullar omväxla med flacka och grunda dalar och dessa stå icke i 

 något direkt förhållande till traktens allmänna lutning. Allt detta 

 gör, att vattnet endast långsamt afrinner öfver marken, allehanda oregel- 

 bundenheter i markkonfigurationen åstadkomma lätt mindre vattensam- 

 lingar, som ge upphof till försumpningar. Äfven moränens vattenledande 

 och vattengenomsläppande förmåga spelar en stor roll. En betydande väx- 

 ling råder i det fallet. Utom de mera sandrika, torra moränmarkerna, 

 .som bäst lämpa sig för tallen, finnas sådana som äro rika på lerartad fin- 

 jord. En jordart som med hänsyn till kornstorlek står mellan sanden 

 och leran uppsuper lätt så stora mängder vatten, att den blir seg- 

 flytande. Den kallas då jäslera och dylik jord spelar en stor roll \id 

 våra skogars försumpning; mången försumpad, usel granskog växer just 

 på dylik mark. 



Norra Sveriges klimat är också af den beskaftenheten, att det be- 

 fordrar uppkomsten af försumpningar. Den långa vintern, under hvilken 

 mer än en tredjedel af nederbörden faller, tillåter endast en kort afrin- 



^ Studier öfver Finlands naturliga jordmåner. Finska forstföreningens meddelanden. 

 Band i8 och ig. Helsingfors 1901 och 1903. 



