VARA SKOGARS VÄRD Ol H AFKASTNING. 215 



växtlighet alldeles särskilda fordringar på marken. Den trifves här för- 

 nämligast i skarpa sluttningar, som äro fuktiga, men där grundvattnet 

 hålles i ständig cirkulation. Dylika platser framträda såsom verkliga små 

 oaser med friskt växande granar ofta midt inne i större områden, där 

 granen för öfrigt endast företer ett ganska bedröfhgt utseende. På de 

 mera flacka moränmarkerna åter, som antingen äro torra eller ha ett 

 endast svagt rinnande eller stagnerande grundvatten nära ytan, växer 

 granen i regel endast dåligt. 



En \iktig fråga är därför att äter öfverföra först och främst de 

 torra, oväxtliga granskogarne till mera produktionskraftiga tallskogar. 

 De gamla här och där i granskogen kvarstående ståtliga furorna synas 

 lofva godt i det hänseendet. Emellertid producera dessa tallar ingen 

 eller ringa kött. Den första svårigheten består därför i att skaffa dug- 

 ligt frö. Skall det nämligen kunna användas med utsikt till framgång, 

 måste de uppkommande plantorna passa för klimatet. Hittills gjorda 

 försök, verkstälda med tyskt frö eller sådant från södra Sverige ha endast 

 gifvit nedslående resultat. Säkrast är därför att skaffa sig frö från 

 orten. Skall man taga frö från annat håll bör man känna, hur långt 

 man kan verkställa dylika förflyttningar med godt resultat. H\ad vårt 

 land beträftar är den frågan ingalunda utredd. 



För att underlätta såddgroparnes uppbackande har man på våren 

 plägat bränna marken. Denna bränning synes emellertid ofta taga täm- 

 ligen ojämnt, hvarigenom fördelen af densamma väsentligen förminskas. 

 Dessutom kan det starkt ifrågasättas om en sådan bränning är förenad 

 med en verklig ekonomi. I humuslagret finnes ett betydande kväfve- 

 förråd, som vid förmultningen kommer växterna till godo. Brännes 

 humuslagret öfverföres kväfvet i en form, som lätt förflyktigar eller lätt 

 uttvättas, och därigenom går förloradt för skogen. Endast en svag brän- 

 ning, som förstör det hinderliga riset är därför att tillråda. En klok hus- 

 hållning måste spara på de kväfveförråd, som finnas. 



Henrik Hesselman. 



