222 ■ J. O. AF ZELLEN. 



afseende likgiltigt, men därmed minskas den ansvällning, som annars 

 uppkommer efter grenarnes bortfallande. All kvistning bör ske vid 

 trädets tidiga ålder, och upprepas flera gånger allt högre upp på stammen. 



Liksom en tät föryngring i beståndets första ungdom befordrar trä- 

 dens tekniska egenskaper, gör hjälpgallringen detta vid deras mera fram- 

 skridna ålder. Den första egentliga gallringen bör uppskjutas ganska 

 länge, men å andra sidan befordras ej genom uppskofvet eller genom 

 en endast svag första gallring anspråken i öfrigt på trädens utveckling. 

 De välformade trädens kvantitativa tillväxt understödjes bättre genom en 

 tidig och måttlig första gallring. Då vid viss ålder kvistrensningen för- 

 siggått, måste i hvarje fall diameterökningen gynnas och hushållningen 

 riktas på att under en så kort växttid som möjligt frambringa tillräckligt 

 groft virke. Mot slutet af växttiden öfvergå gallringarne till s. k. ljushugg- 

 ningar. Uti granskog äro dessa vanskliga och ersättas med vanliga, 

 ehuru något starkare gallringar. För bok och tall kunna Ijushuggningarne 

 gå hand i hand med föryngring på naturlig väg. Med dessa huggningar 

 sammanhänger anskaffandet af undervä.xt, när föryngringen ej omedelbart 

 förestår, detta för att hindra markens degenerering till följd af långvarig 

 friläggning, som gynnar skogsogräs att slå an. Underväxten kan, genom 

 att minska den direkta solbelysningen å marken, mildra temperaturextre- 

 merna och hindra de.ss tidiga uppvärmning på våren. Därigenom upp- 

 skjutes saftströmningens början och tiden för vedbildningen framskjutes 

 till den varma årstiden. Virkets substansiella beskaffenhet förbättras 

 därigenom. Såsom underväxt äro löfträd de förmånligaste, men gran 

 användes vanligen. 



En något så när lång omloppstid är det viktigaste medlet för pro- 

 duktion af godt virke, och för alla trädslag gäller det som regel att stam- 

 virkets tekniska värde ökas med åldern. Äfven om detta förhållande 

 ej i så hög grad berör den nedre stamdelen, är detta händelsen i fråga 

 om den öfre delen. Slutligen vinnes stegring i värdet genom kärnvedens 

 ökning. Splinten är såsom bestående af omoget virke mindre varaktigt, 

 dess hårdhet och tekniska egenskaper äro sämre. Därför är medelvärdet 

 af friskt virke högre ju äldre trädet är. Virkets beskaffenhet är dock 

 mycket beroende af frihet från rötskador, och möjligheten af sådana är 

 alltid större, ju äldre skogen är. Detta jämte produktionskostnadernas 

 stegring för gammal skog utgör en hämsko för skogens bibehållande utöfver 

 en viss gräns. 



Här ofvan beskrifna förfaranden vid skogarnes behandling torde å 

 stora områden i Norrland sakna tillämpning annat än såsom en teoretisk 

 grund för en efter förhållandena lämpad hushållning. Därvarande natur- 

 skogar ha i allmänhet varit underkastade allenast en ytterst extensiv 



