VÅRA SKOGARS VÅRD OCH AFKASTNING 225 



För att närmare beh'sa, huru oväxtliga skogarne äro i det inre af 

 Norrland, vill jag nämna, att ä en areal af 24,268 hektar, belägen till 

 största delen inom Lycksele och Örträsks socknar i Lappmarken, till endast 

 ringa del i l^jurholms socken, i Västerbottens län, af befintliga 893,122 

 kubikmeter, ej mindre än 701,075 kubikmeter utgöras af oväxtlig skog. 



Afverkningen bör alltså koncentreras å den gamla utvuxna skogen, 

 hvarhelst den finnes, och vare sig den är af större eller mindre dimen- 

 sioner, allra helst denna öfveråriga skog säkerligen skulle kunna uppbära 

 Norrlands nuvarande export under 30 ä 40 år framåt, kanske ännu längre, 

 och en fördelning af afverkningen på så lång tid som 40 år, kan ju ej 

 anses innebära en brådstörtad åtgärd. Endast genom en rationell af- 

 verkningsmetod för hela Norrland kunna dess skogar ernå full produk- 

 tivitet och fullt värde. 



Kronan äger eller förfogar öfver 40 % af Norrlands jord. Det är en 

 i det allmännas intresse fullt berättigad fordran, att kronan, som framför 

 andra skogsägare har medel därtill, behandlar sina skogar rationellt. Kro- 

 nans princip att spara en mängd utvuxen och öfvermogen skog måhända 

 i afsikt att, sedan största delen af de enskildes skogar är förbrukad, kunna 

 understödja industrien, torde emellertid af mången anses riktig. Men så 

 är dock ingalunda fallet. -Sågverken i Norrland äro baserade icke blott 

 på den skog, de själfva innehafva, utan äfven på kronans och böndernas, 

 och så bör det vara, ty eljest .skulle ingen afsättning från dessa skogar 

 kunna äga rum. Under sådana förhållanden är det för en rätt hushåll- 

 ning med Norrlands skogsresurser nödigt, att den utvuxna skogen af- 

 verkas äfven å kronans marker; följden af att kronan spar sådan skog 

 blir nödvändigtvis endast den, att enskildes växtliga skogar, som skulle 

 utgöra de framtida resurserna, måste allt för mycket anlitas, till stort 

 men för landets ekonomi. Äfven om kronan genom fasthållandet af en 

 dylik princip skulle, sedan de enskildes skogsresurser uttömts, kunna be- 

 tinga sig ett vida högre pris för sitt virke, än nu är fallet, — hvilket 

 måste anses mycket tvifvelaktigt, eftersom priset å virket är beroende af 

 de sågade trävarornas pris å världsmarknaden och det mycket väl låter 

 sig tänka att andra länders .skogar, som ännu icke erhållit industriell an- 

 vändning, dock förr eller senare komma att erhålla en sådan och alltså 

 konkurrera med våra, — sä är principen ändock oriktig; ty dels för- 

 sämras de fullvuxna träden och falla i värde, eller förfaras de rent af till 

 nytta för ingen, dels förlorar staten en del del inkomster — många mil- 

 lioner om året --, dels ock sjunka kronans skogar i produktivitet och 

 härigenom i \'ärde samt blifva således ingalunda den framtidsreserv, som 

 med dem afsetts. En rätt hushållning måste gå ut på att höja markens 

 produktivitet till högsta möjliga grad, ej på att spara skogen, så att den 



