VÅRA SKOGARS VÄRD OCH AFKASTNING. 23 1 



Är det dä nödvändigt att kreaturen få beta fritt öfver all skogs- 

 mark? Visserligen icke. Det är lättare att åstadkomma beteshagar i 

 Norrland, än i det öfriga riket, ty hemmansägaren i Norrland har i all- 

 mänhet vida större område att röra sig på. I många fall, sannolikt i de 

 flesta, är det för honom lätt att i omedelbar närhet af gården finna 

 lämplig mark till beteshage, som, om den väl sköttes, blefve fullt till- 

 räcklig för hemmanets behof Och i de få fall, där så ej är förhållandet, 

 finnes väl alltid en slåtteslägenhet på utmarken, som kan användas för 

 detta ändamål, eller en myr, som kan utdikas och göras gräsbärande. 

 Och om slåtteslägenheten anses nödvändig för utfodringen af kreaturen 

 under vintrarne, så kan hemmansägaren invid gården nyodla en bit, som 

 lämnar motsvarande afkastning, hviiket för honom blott vore en fördel, 

 ty det lönar sig sannerligen alls icke att afberga alla dessa utslåtter, som 

 oftast ligga långt, stundom en mil eller mera, från gården. Det möter 

 således inga svårigheter att inrätta beteshagar i Norrland och detta vore 

 i hög grad nödigt, ej blott ur skogsvårdssynpunkt, utan äfven ur jord- 

 brukssynpunkt. Man kan emellertid icke hoppas någon förbättring här- 

 utinnan inom rimlig tid, om ingen förändring i gällande lagstiftning äger 

 rum. En lag, som förbjuder bete på annans mark, vare sig denna är 

 hägnad eller ej, är därför en nödvändig förutsättning för den ostörda för- 

 yngringen af Norrlands skogar; och då en sådan lag därjämte i hög grad 

 .skulle gagna jordbruket, eftersom inrättandet af beteshagar däraf blefve 

 en följd, så synes det mig, som om lagen borde hälsas med glädje af 

 hela Norrlands befolkning. 



Betydelsen af att Norrlands skogar väl vårdas framgår bäst af den 

 virkesmängd, som välskött skog där årligen kan lämna, och hänvisar jag 

 i detta afseende till de undersökningar, som af forstmän verkställts, och 

 som i bemälde hänseende äro särdeles belysande. 



Enligt min åsikt äro således hufvudmomenten i den norrländska skogs- 

 vården följande: 



i) Att afverkningen så bedrifves att i första rummet den .skadade, 

 undertryckta, utvuxna eller öfvermogna skogen af alla dimensioner bort- 

 tages, hvarhelst den finnes, under det att afverkningen af den växtliga 

 skogen inskränkes till gallring och ljushuggning. 



2) Att alla sänka marker torrläggas. 



3) Att alla kala marker, där man icke har att inom kort förvänta 

 naturlig föryngring, besås, dock hufvudsakligen med tallfrö. 



4) Verksamt förbud mot bete ä annans mark, hvarigenom beredes 

 möjlighet för den enskilde skogsägaren att skydda den mark, där för- 

 yngring af skog försiggår. 



Frans Kenipe. 



