VARA SKOr.ARS VARB OCH AFK ASTNING. 237 



Om betning å skogsmark. 



Rörande belesfrågan torde det vara af ett visst intresse att på- 

 minna om 1903 års riksdags beslut i anledning af skogskommitténs 

 förslag angående ändring i stängselförordningen. Skogskommittén anförde 

 att den allmänna grundsats, som uttalades i 1857 års stängselförordning 

 i dess § I, att en hvar är pliktig att hålla vård om sina hemdjur att 

 de ej olofligen inkomma på annans ägor, vore underkastad väsent- 

 liga inskränkningar genom stängselvitsordet och föreskriften att ohäg- 

 nade utmärker och beteshagar skola anses vara upplåtna till gemensamt 

 mulbete. Ehuru det låge i öppen dag, att hufvudregelns tillämpning 

 utan hvarje modifikation skulle lända skogshushållningen till fromma, bland 

 annat genom skogsåterväxtens fredande, ansåg sig kommittén likväl, af 

 skäl att under nu rådande förhållanden en så genomgripande förändring 

 ej läte sig genomföras, böra inskränka sitt förslag till att betande getter 

 och får i allmänhet förbjödes å skogsmark såsom gemensamt mulbetes- 

 område, samt att skogsägare förpliktades att hålla sådan vård om sina 

 djur, att dessa ej inkomma i möjligen befintliga kulturfält å dylik mark. 

 Stängselvitsordet skulle dock bibehållas, men kommittén ansåg att den 

 sannolika följden af det nya stadgandet skulle blifva, att grannarne öfver- 

 enskomma om stängselns uppehållande kring kulturfält, hellre än att 

 från hvarandra afstänga skiftena å de gemensamma mulbetesområdena. 

 I (le flesta orter vann detta förslag i hufvudsak anslutning från såväl 

 landsting som länsstyrelser. Domänstyrelsen framställde några tillägg i 

 vissa syften, och chefen för jordbruksdepartementet uttalade sig till 

 förmån för förslaget. Frågan föll emellertid i riksdagen på grund af en 

 motion i andra kammaren af tvenne dalamän, hvilka bland annat fram- 

 höllo de olägenheter, som en lagförändring skulle åstadkomma i Dalarne, 

 och synnerligast i denna provins nordliga delar. De där förekommande 

 långa och smala skogsskiftena hindrade betets tillgodogörande uteslutande 

 på hvars och ens skifte, och fredhållning af skogsbesådda områden genom 

 vallning blefve omöjlig. Statsutskottet och med detta riksdagen fann 

 visserligen frågan om beredande af skydd för skogsodlingen mot skada 

 af betande kreatur vara af synnerlig vikt, men då förhållandena inom 

 landets olika delar vore så vidt skilda, att det blefve förenadt med svårig- 

 het att i förevarande hänsende lägga hela landet under en gemensam 

 lagstiftning, syntes vid denna vederbörlig hänsyn böra fästas vid de 

 olika orternas särskilda förhållanden och de önskemål, som därvidlag 

 kunde komma att uttalas. I 1903 års lag angående vård af enskilda 



