240 J. o. AF ZEI.LEM. 



skada på barrträdens skott och toppar, naturligtvis under förutsättning 

 att de ej på våren utsläppas samtidigt som snön går bort. Men i stället 

 förorsaka de stort ohägn under hela sommaren genom sitt tramp. Skadan 

 blir visserligen mindre framträdande, där återväxten uppdrages genom 

 naturlig föryngring. Det är på kulturfälten, som de förorsaka den största 

 förargelsen. Som kändt är trampa nötkreaturen med förkärlek i de 

 mjuka, uppluckrade såddrutorna. Af princip synas de placera klöfvarne 

 i dessa. Många gånger har man iakttagit att till och med å stora sådder 

 marken träffats af tramp i nästan hvarenda åtkomlig ruta. Gifvetvis 

 göra äfven de mera rörliga hästarne stor skada på sådderna, när de 

 ströfva omkring, men de äro ej så känsliga för att sätta sina hofvar 

 på obanad mark och deras tramp träffar därför lika ofta bredvid sådd- 

 fläckarne, som i dessa. Som regel måste man äfven framhålla, att, där 

 i större skogstrakter enstaka kalhyggen förekomma, beteskreaturen alltid 

 göra skada å dessa. Till dessa lockas de af bättre bete, af den svalka 

 och af den frist gentemot angrepp af broms och knott, som dessa 

 öppna platser erbjuda. 



Man torde i detta förhållande finna anledningen till att en del 

 skogssådder i Norrland blifvit förstörda eller lämnat dåliga resultat. 



Att äfven i de stora skogstrakterna, där betesdjurens antal är obe- 

 tydligt i förhållande till arealen, betesgången således är ett hinder för 

 intensiv skogsskötsel, lärer ej kunna bestridas. 



Såsom försiktighetsmått att under nuvarande betesförhållanden för- 

 sökas för att i någon mån skydda för betning utsatta kulturfält kunna 

 angifvas följande. Riset efter afverkade träd får kvarligga som skydd 

 för kommande sådder och endast undantagsvis uppbrännes det. För 

 att såddrutorna ej må sticka i öronen på nötboskapen, lägges dessa 

 under eller i närheten af kvarliggande ris. Beskuggningen af detta är, 

 till följd af våra torra försomrar, ej att förakta. För undvikande af tramp 

 gifvas äfven åt såddfläckarne ett skyddadt läge vid stenar och rotgrenar, 

 ja, till och med två säddfläckar vid hvarje större stubbe. Stora kultur- 

 fält borde därjämte skyddas medelst vallning af kreaturen, men detta 

 blefve en dyrbar åtgärd, då den för att lämna ett bestående resultat 

 måste fortfara under flera år. Billigare är det att vid god tillgång på 

 virke instänga kulturfältet med s. k. svedjegärdesgård — ett gärdsel för 

 hvarje störpar för en kostnad af 3 ä 5 öre per meter. På marker som 

 ej hårdare utsättas för betning, kan man vinna rätt mycket, genom att 

 tvärs för de mest trafikerade fävägarne bygga ledare af gärdesgård, som 

 föra kreaturen från kulturfältet och som sluta i mossar, moras eller 

 uppkastad risbråte. Där gärdesgården skär fävägen göres ett led för att 

 underlätta trafiken för skogsvandrare. 



