250 J. o. AF ZELLEN 



Det kan synas som om våra skogars intensiva skötsel låge så fjär- 

 ran, att förhoppning därom vore en utopi. Under de senare årtiondena 

 lia deras virkesmassor krympt samman med stor liastighet, och de nya 

 skogslagarne torde ej i den form de afifattats kunna i afsevärd grad hindra 

 afverkningens fortsättande. Men vid denna lagstiftning har bringats till 

 verkställighet en genialisk tanke, den att af inskördad vinst af afverkadt 

 och exporteradt virke och vissa produkter däraf skall undantagas en 

 del för att användas till kommande generationers fromma genom skogs- 

 odling och andra arbeten för skogarnes pånyttfödelse, Det är denna 

 föreskrift, som är skogslagens bästa inlägg till förmån för våra skogar. 

 Skogsodlingstvånget i och för sig torde knappast verka till någon större 

 fördel för skogens framtid. Det är dock för tidigt att yttra sig ens om 

 hvad som kan uträttas med skogsvårdsafgifterna, och ännu mindre bör 

 man framställa förslag om kanske väl behöfliga ändringar i sättet för 

 deras fördelning, huru frestande det än vore. Vi böra således med lugn 

 under några år afvakta utvecklingen af skogsvårdsstyrelsernas verksamhet. 



Vi ha också här i hufvudsak sökt framhålla andra medel och vill- 

 kor för den intensiva skogshushållningens framgång, än dem som in- 

 rymmes i de nya skogslagarne. Denna hushållning torde som allt kul- 

 turellt arbete i vårt land fortskrida frän söder mot norr. Så har skett 

 hittills och man kan nästan år från år följa skogsodlingens gränsflyttning. 

 Någon gång visa sig starka förposter långt framom gränsen, liksom efter- 

 blifna trakter förekomma, som ha svårt att följa med. För att leda 

 framåtskridandet fordras i detta fall som i andra ett energiskt arbete af 

 representanterna för samhällets bättre element. De gamla skogarnes 

 decimering kan dock ej hindras. 



Går man upp på Harz i dess höglägen, återfinner man vår högnor- 

 diska natur med fjällmyrar och stormbrutna träd. Spörjer man om dessa 

 topplösa stammar äro rester af naturskog, får man till svar: ingalunda, 

 de äro uppkomna efter skogsodling. Man kan af historiska fakta sluta 

 till att en stor del af skogarne både i Tyskland och Danmark varit ut- 

 satta för den största missvård och stått på branten till undergång. Det 

 är skogsodlingen, som bringat dem i det utmärkta skick de nu förete. 



Utan direkta arbeten för skogsväxtens främjande ha vi framhållit 

 såsom medel därför betesfred och en minskad åtgång af jordbrukets hus- 

 behofsvirke, denna senare inskränkning såsom medförande fred för skogen 



