VÅRA SKOGARS VÅRD OCH AFKASTNINU. 25 1 



;itt utväxa till värdefullare virke, som kan afyttras mot kontanter. Betes- 

 fred är dock af än större betydelse, dä det enligt vår mening utgör det 

 främsta villkoret för produktionsökningen.^ 



Att en väl utdanad och skicklig skogsmannapersonal är nödvändig, 

 torde knappast behöfva anmärkas. Det är den, som skall bringa till 

 stånd och leda skogsvården på ett ändamålsenligt och ekonomiskt riktigt 

 sätt. Af stor betydelse för vårt land är därför skogsundervisningens 

 utveckling efter goda grunder. Allenast riksdagen därtill beviljar medel 

 är det också att hoppas, att en sådan utveckling kommer till stånd. 

 Jämväl vår skogsförsöksanstalt behöfver utvecklas för att bringa i san- 

 ningens ljus alla spörsmål, som röra våra skogars lif och främjandet af 

 deras bästa. 



Vi sammanfatta våra åsikter i följande punkter. 



Tillgång af en väl utbildad skogspersonal, som kan ordna och leda 

 skötseln af skogarne. 



Undanrödjandet af hinder mot betesfred i skogen, så att plant- och 

 ungskog får fritt utveckla sig, den må nu stamma från .själfsådd eller 

 skogsodling, och ej förstöres af kreaturens bett och tramp. 



Inskränkning af virkes- och vedbehofvet för jordbruket. 



Inrättandet af flottleder öfverallt där det sig göra låter, så att äfven 

 det mindre virket kan bära kostnaderna för dess framförande till afsätt- 

 ningsplatserna. 



Åtgärder för anskaffandet af skogsfrö i hvarje ort, så att säkerhet 

 vinnes för att den odlade skogen äger härdighet mot de vanliga klima- 

 tiska förhållandena på platsen. 



' I Danmark fann man nödvändigt att redan genom lag den 27 sept. 1 805 påbjuda 

 skogarnes infredning och kreatursbetningens upphörande å fredsskogarne. Infredningen at- 

 såg att åstadkomma en fullständig skillnad mellan skogs- och åkerbruk samt har i hög grad 

 bidragit att hindra' skogarnes ödeläggande. Under medlet af 1 700-talet räckte statsskogarne 

 på Sooland ej till att leverera den för hofvet i Köpenhamn behöfliga vedkvantiteten 6,000 

 famnar, hvilken därför delvis måste införas från utlandet. Samtidigt heter det att Köpen- 

 hamn behöfde 60,000 famnar ved, som till största delen mfördes, och »Resten stjseles i 

 Ivongcns Skove» — »Skovbrugct» af P. E. Muller. 



