324 GUNNAR ANDERSSON. 



till skogens fromma. Men här är jag också inne pä en sida af skogs- 

 hushållningen och speciellt den svenska, som är mindre angenäm att 

 röra vid, nämligen dess brist på skarp och klar vetenskaplig metod. 

 Jämföra vi våra skogliga arbetsmetoder med landtbrukets för att nu 

 icke tala om industriens, måste vi erkänna att vi äro sorgligt efterblifna. 

 Ingen skarp målmedvetenhet, ingen exakthet och dock, mina herrar, 

 hvad är det annat än just dessa vetenskapliga metoder, som bragt in- 

 dustri och landtbruk till blomstring. Hvad är det i grunden som gjort 

 våra förnämsta gjuterier till mönsteretablissement och dess ledare till 

 rika män, annat än att de förbättrat metoderna och lärt sig gjuta rätt 

 på bråkdelen af millimetern, då de öfriga göto med en half centimeters 

 noggrannhet och fingo fila eller svarfva bort resten ; hvad är det som 

 höjt den svenska järnindustrien, jo att dess metoder förfinats så att våra 

 främsta järnverk som följa med sin tid leverera stål och järn där den 

 kontrakterade halten af kol och sxafvel ligger borta i andra och tredje 

 decimalen af en procent; hvad är det som gifvit smörindustrien uppsving, 

 jo att produktens alla egenskaper äro noga studerade och fixerade inom 

 bestämda talvärden! 



Af allt detta finnes absolut ingenting i skogshushållningen. Vi ha 

 icke ens börjat tänka på utarbetande af exakta, för alla brukbara me- 

 toder där det individuella tycket och smaken ej behöfves, ej får i det 

 dagliga arbetet göra sig gällande. — Hvad menas t. ex. med dessa 

 »vackra» träd, som skola lämnas till fröträd. Afven jag kan uppräkna 

 allt detta om kronans form, om stammens kvistrenhet etc; men tro her- 

 rarne verkligen, att det är efter denna godtyckliga metod, som vi skola 

 kunna hjälpa upp rasen genom urval, så snabbt och bra som det skulle 

 vara möjligt? Ingalunda. Vi måste ha klarhet om, hvilka egenskaper 

 eller kombinationer af egenskaper det är, som vi särskildt vilja lägga an 

 på. Vilja vi genom urval höja t. ex. medeltillväxthastigheten, gifves 

 det ingen ögonmåttets väg, det gäller att borra träden och spara dem 

 till fröträd, som i beståndet visa den största tillväxthastigheten. Jag 

 ser ett och annat medlidsamt löje bland de praktiska skogsmännen öf- 

 ver en sådan tanke, men mina herrar, den är nog icke mera opraktisk, 

 än det tilltag hr Kuhn & C:o i Naarden (Holland) utföra då de årligen 

 undersöka 300,000 sockerbetor på deras sockerhalt och sedan låta ett 

 par tusen af dem fortplanta rasen. Vore det så — något som vi ännu 

 icke undersökt — att beståndets tillväxthastighet genom urval af de 

 snabbast växande fröträden kunde ökas lika snabbt som medelsocker- 

 halten i betorna, nämligen 100 X på 3 — 4 generationer, d. v. s. om- 

 loppstiden nedbringas från 120 till 60 — 70 år, så undrar jag om arbetet 

 vore så oekonomiskt! 



Jag behöfver naturligtvis icke säga att det på intet sätt är min me- 



