3z6 GUNNAR ANDERSSON. 



På så sätt kan sålunda en ny art uppstå. Om detta är det viktigaste 

 sättet för artbildningen i naturen veta vi emellertid ännu icke, allden- 

 stund dessa förhållanden först i senare tider på ett systematiskt sätt stu- 

 derats och detta framför allt genom den ryktbare holländske naturforska- 

 ren Hugo de Vries. Det har också för det ämne, som nu sysselsätter 

 mig, mindre intresse. 



Af största betydelse är däremot i detta sammanhang, huruvida dy- 

 lika mutationer finnas hos våra skogsträd. Att så är fallet torde vara 

 allom bekant, om jag nämner några exempel. Vid Ornässtugan växte 

 fordom en björk, känd under namnet Ornäs-björken, och utmärkt genom 

 sina starkt flikiga blad och sedermera genom ympning bevarad i otaliga 

 exemplar. En likartad mutation af gråalen har nyligen upptäckts och 

 beskrifvits af jägmästaren Ahlgren i vår tidskrift. Otaliga andra exem- 

 pel skulle kunna anföras, men endast ett par rörande tallen och granen 

 och iakttagna i Sverige må här nämnas. Någon enstaka gång — i allt 

 äro ett par tiotal förekomster kända från landets olika delar — träffas en 

 granform, som fått namn ormgran. Den utmärkes genom ytterst fa 

 hufvudgrenar, nästan inga sidogrenar, men grenarne blifva tjocka, växa 

 med undantag af hufvudskottet mestadels i horisontal riktning och äro 

 allsidigt besatta med barr. Denna ormgran har ett ytterst egendomligt 

 utseende och är otvifvelaktigt en egen art, som ytterst sällan, kanske 

 ett individ på många miljoner, muterar ur vår vanliga gran. Midt inne 

 i granskogen träffas sådana ormgranar i ett enda, någon gång i några 

 få individ. Att dess uppkomst icke står i samband med lokala förhål- 

 landen, mark, ljus etc. framgår tydligt däraf, att närstående normala 

 granar lefva under alldeles likartade förhållanden. I litteraturen äro 

 beskrifna ej få i olika riktningar gående mutationer af granen samt i 

 mindre antal af tallen, men för den tankegång här följes, har det egent- 

 ligen större intresse att de finnas, än att närmare omtala dem. Detta på 

 den grund att dessa naturens nybildningar väsentligen ha intresserat om 

 de på något särskildt framträdande eller kuriöst sätt afvikit frän den 

 art, ur hvilken de leda sitt ursprung. Däremot ha få eller inga fäst 

 sig vid mutationer, som träffa egenskaper hos barrträden, hvilka äro 

 af praktisk vikt och nytta. 



Under de år, som Skogsförsöksanstalten arbetat, har jag emellertid 

 sökt att ha ögonen öppna för hithörande förhållanden och framför allt 

 att tänka mig igenom saken, för att få en praktiskt användbar plan för 

 nyttiga mutationers upptäckande, tillvaratagande och framtida renodling. 

 — Såväl jag som min assistent, dr Hesselman, ha vid våra arbeten i 

 denna riktning fått det bestämda intrycket, att i våra skogar finnas tal- 

 rika mutationer af barrträden, gående i alla möjliga riktningar. Jag sä- 

 ger »fått det intrycket», ty det må icke förglömmas, att man ingalunda 



