OM BARRTRÄDSRASER OCH DERAS RENODLING. 33 I 



dtatals sorter på li varje äldre och större träd; när dessa sedermera stodo 

 med frukt, har han gått öfver sina anläggningar, utsorterat och låtit 

 bränna flertalet, för att arbeta vidare med ett par dussin utvalda sorter, 

 som ägt de allra gynnsammaste kombinationer af egenskaper. 



Jag beklagar att jag ej vidare kan följa Burbanks arbete i detta 

 sammanhang; hvad vi för en eventuell barrträdsförädling af honom ha 

 att lära, är att man måste arbeta i stor skala för att vinna tid, 

 och tid är penningar i all synnerhet när det gäller skogen. 



Vill man söka tillvarataga de nyttighetsmutationer, som af våra 

 barrträd kunnat anträffas, gäller det att anordna deras förädling på ett 

 sådant sätt, att rasernas renodling kan ske så snart som möjligt. P3n 

 mycket stor svårighet härvid är faran för hybridbefruktning, men en gif- 

 ven fördel är att man, följande hortikultörernas exempel i stor omfatt- 

 ning kan betjäna sig af ympning af barrträdsraserna på redan utvuxna 

 moderträd. Härigenom liar man möjlighet att noggrannare studera de 

 tillvaratagna mutationerna och skapa ur nioderindividet en elitras, som 

 kan läggas till grund för vidare förökning med frö. Det, som man, 

 när det gäller barrträden, måste lägga hufvudvikvikten på, är att ren- 

 odla redan befintliga mutationer, ej att genom hybridisering 

 skapa nya sådana. 



På de oändliga perspektiv, som öppna sig om man tänker sig följa 

 Burbanks exempel och genom hybridisering kombinera de nyttiga egen- 

 skaperna i nya raser, är det nu ej tiden att inlåta sig, det må de som 

 stå på denna plats om något årtionde med fog, ej jag i dag göra. Osä- 

 kert är nämligen, om det kan lyckas fixera på så sätt vunna egenska- 

 per, då det gäller fortplantning genom frö. 



Syftet med hvad jag nu haft äran anföra har varit att fästa upp- 

 märksamheten på ett nytt, stort, oforsökt område i verksamheten för 

 den svenska skogens förbättring. Vi ha genom den Svenska utsädes- 

 föreningen blifvit ett af förgångsfolken i de gamla välkända kulturväxter- 

 nas förädling. Naturen har egentligen snarare syftat till vi skulle spela 

 denna roll beträffande skogsträden. Jag vågar tro, att vi verkligen 

 skulle kunna fylla denna uppgift, om vi fullt komma till insikt om dess 

 ofantliga nationalekonomiska betydelse. Knappast behöfver jag säga 

 att arbetena fordra stora kostnader, mycken hängifvenhet och flit. Men 

 allt detta kan nog skapas i detta landet, värre är att öfvervinna de 

 många, som alltid i vårt land äro färdiga att hällre i ord bevisa att en 

 sak icke kan göras, än att i handling ådagalägga att den kaii göras. 

 Jag vågar tro, att vi i Sverige behöfva för denna frågas, liksom för så 

 mångas andras, lösning något af den amerikanska andan, som lär, att 

 man kan det mesta af hvad man verkligen vill och som äfven mani- 

 festerar sig i orden: »try everything», det är uttydt: försök allting! 



