338 OM BARRTRÄDSRASER OCH DERAS RENODLING. 



vara försiktig med att verkställa dyrbara undersökningar och arbeten, om man 

 icke pä förhand vet, att man kan vinna något. Jag tror därför, att det för 

 oss praktiska skogsmän vore bättre att hålla oss till det redan kända. Hvad 

 vi böra sträfva efter är först och främst att få skogen att växa så raskt som 

 möjligt, och detta kan delvis vinnas, hvad angår fröfrågan på det sätt, att 

 fröet samlas från skogsbestånd, som förete en god växtlighet. 



Det förefaller mig som om vi till en början borde hålla oss till detta. 

 Under tiden kunna vetenskapsmännen arbeta för sig, till dess de fått klart 

 för sig, om någon annan väg säkrare leder till målet. 



Docenten Rosenberg: Gent emot docenten Andersson och andra talare 

 skulle jag vilja uttala följande: Jag håller alldeles gifvet med docenten An- 

 dersson om hvad han yttrade om dessa mutationers konstanta egenskaper och 

 att den rationella skogshushållningen bör söka så mycket som möjligt taga 

 vara på hvad naturen erbjuder oss. Det är alldeles själfklart. Det kanske 

 berodde på ett missförstånd, men jag fick den uppfattningen af docenten 

 Anderssons yttrande, att han pointerade för mycket Burbanks korsningsförsök 

 och att detta skulle vara något slags gif akt för skogshushållare, att taga 

 vara på; och ej blott på Burbanks fenomenala energi, utan äfven på något 

 af de resultat hvartill han kommit. Därför ville jag framhålla, att jag icke 

 tror att vi skulle på den vägen få fram för skogsskötseln användbara resultat. 



Jag vill gent emot en del talare omnämna, att Hugo de Vries, som är 

 den förnämste målsmannen på detta område, framhåller, att det allra vikti- 

 gaste, som vunnits genom Burbanks försök har sin grund i de ympningsför- 

 sök i stor skala, som han företagit. De Vries yttrar sig dock mycket för- 

 siktigt om just dessa s. k. konstanta bastarder, ty det har många gånger i 

 litteraturen framhållits, att man funnit dylika konstanta bastarder, men att 

 man, då man kritiskt undersökt saken, funnit, att uppgiften ej hållit streck. 

 Därför vill jag framhålla, att man ännu så länge får vara försiktig. Jag har 

 nog samma åsikt som docenten Andersson, om jag nämligen hörde rätt, dä 

 han sade, att man ej bör lägga hufvudvikten på anställande af dylika kors- 

 ningsförsök. 



Jägmästaren Hallgren: Jag ber att få tacka docenten Andersson för att 

 han vill inrangera mig bland vetenskapsmännen, men jag betraktar mig blott 

 som dilettant i den vägen, hvadan den uppfattning jag fått i skogen blifvit 

 gent emot docenten Andersson kanske i vissa delar skef. 



Byråchefen Örtenblad: Det har gladt mig att höra, att en här närvarande 

 riksdagsman särskildt ägnadt intresse och uppmärksamhet åt de frågor, som 

 nu föreligga. Jag vågar häri sett varsel därom att man skall kunna vänta, att 

 de personer, som ha stort inflytande på afgörandet af sådana frågor, som 

 här föreligga, skola gifva oss en god handräckning, då vi behöfva en sådan. 



Jag förmodar, att man skulle kunna sträcka den anhållan, som docenten 

 Andersson framställde, nämligen att man skall söka bistå hvarandra vid upp- 

 täckandet af mutationer, äfven utanför skogstjänstemännens krets, och ställa 

 en vädjan till alla, som äro angelägna om att främja frågan, att hafva sin 

 uppmärksamhet riktad på att taga reda på de mutationer af våra skogsträd 

 som i naturen förekomma, och sedan de äro uppdagade, lämna uppgift därom 

 till skogsförsöksanstalten. Vidare borde man söka vara försöksanstalten be- 

 hjälpUg med att få frö af mutationer, och man borde äfven om möjligt vara 

 anstalten behjälplig vid de arbeten, genom hvilka man åsyftar att vinna rena 

 raser. Jag tror att personer sådana som kyrkoherden Enander och andra 



