DISKUSSION. 339 



skulle kunna gifva försöksanstalten en god handräckning. Härmed vill jag 

 icke hafva sagt, att icke också de krafter, som särskildt hafva till uppgift att 

 främja saken, skulle behöfva vara större. Det vore önskvärdt om herrar 

 riksdagsmän ville fundera på, huruvida man i det fallet har någon vidare 

 hjälp att vänta. 



Med afseende på byråchefen af Zelléns tanke, att det är bra som det 

 är och att det gamla är godt, om blott skogsvården väl utföres, så tror jag, 

 att man redan delvis har gått på den bogen. Jag tror ej, att man kan 

 komma långt genom att uteslutande söka sig fram på den vägen. I prak- 

 tiken måste man visserligen i allmänhet hålla på det bestående. Vi kunna 

 därvid ej sträcka oss efter de mål, som ännu ligga inom experimentalfältens 

 område. Men detta hindrar ju ej, att man i den mån så kan ske söker 

 hjälpa dem, som äro satta att arbeta på skogshushållningsvetenskapens ut- 

 veckling genom att bland annat skaffa ett bättre material för skogshushål- 

 larens verksamhet. 



DocttiUn Gunnar Andersson: Jag skall fatta mig mycket kort. Jag vill 

 dock först gent emot byråchefen af Zellén konstatera, att de speciella repre- 

 sentanterna för vetenskapliga studier, som här yttrat sig äro fullkomligt eniga 

 beträffande hufvudpunkten, nämligen att om man arbetar noggrant och 

 exakt det är ytterst sannolikt, att man kan renodla befintliga 

 mutationer. Arbetet att i hybrider inarbeta nya kombinationer af egen- 

 .skaper och sedan renodla konstanta raser ur dessa är däremot framtidens sak. 



Jag vill äfven i anslutning till byråchefen Örtenblad och emot byråche- 

 fen af Zellén framhålla, att jag naturligtvis icke på ringaste sätt underkänt 

 de viktiga arbeten, som han framhäft och som böra utvecklas på alla sätt; 

 men jag betonade vid början af mitt föredrag, att vi i skogsträden ar- 

 beta med ett material, som tager årtionden att komma till rätta med, och 

 att vi därför så fort som möjligt, om vi äro på det klara med och ense om 

 önskemålet, nämligen att försöka förbättra raserna, böra sätta i gång i liten 

 skala — dock ej alltför liten — de förberedande experimenten; först sedan 

 dessa ha bragts till en viss afslutning kan man tänka på resultatens tillgodo- 

 görande i stort. Jag tror att byråchefen af Zellén och jag i grund och bot- 

 ten nog äro ense, nämligen därom, att inga medel böra lämnas oförsökta för 

 att höja den svenska skogens afkastning. 



Ofvcrjägmästaren Wallmo : Jag är docenten Andersson tacksam för hans 

 intressanta föredrag och det äfven, i motsats till jägmästare Hollgren, för 

 hvad han yttrade beträffande sockerbetorna. Således vill jag nu ej göra några 

 anmärkningar, utan blott några erinringar. 



Docenten Andersson nämnde om, hvilka stora fördelar skulle vinnas 

 genom snabbväxande bestånd och att det därför vore riktigt att lägga an på 

 de mest snabbväxande individerna. Detta är dock ej så säkert. Docenten 

 Andersson talade om den magra tallen i hafsbandet förliknande densamma 

 vid en fattig backstugusittare, samt påstod i anslutning till denna liknelse, att 

 en dylik tall var lika litet lämplig för producerande af en kraftig afkomma 

 som den fattiga backstugusittaren. Detta kan möjligen till viss grad vara 

 sant, men jag vill påstå, för att fortsätta med liknelser, att detta är förhål- 

 landet i ännu högre grad med dessa herrar, som dagligen gå här på Hassel- 

 backen och äta middag. Jag tror nämligen ej, att det blir kraftig afkomma 

 efter dem heller, fastän de frodas och må godt och växa hastigt i utrymme. 

 I hela naturen är det nämligen strid och alltså äfven i skogen, och kanske 



