DISKUSSION. 353 



jag, att man genom det arbete, som under de närmaste åren förestår, skall ernå 

 bättre förhållanden och vinna rättelse i de afseenden, där rättelse behöfver ske. 



f. /lignids/iiirii Petterson: Med anledning af byråchefen Örtenblads 

 grafiska framställning får jag i största korthet påpeka, att den streckade ytan 

 angafs omfatta ej blott de träd, som nu utgöra gagnvirke, utan äfven dem, 

 som anses komma att utväxa till gagnvirke. Men vid en sådan taxering, 

 som talaren omnämnde, medtages endast det nu saludugliga virket, och där- 

 för kan figuren på taflan omöjligt bevisa, att årsafverkningen blir riktigt be- 

 stämd, om det uppskattade gagnvirkesförrådet divideras med halfva omloppstiden. 



Öfvcrjäi^mäslaieii Wallnio: Jag skall bedja att få göra några erinringar och 

 tillägg. Föredragshållaren benämnde tiden ac för u år omloppstid. Jag skall 

 taga en siffra för att förtydliga det efterföljande och således antaga omlopps- 

 tiden til! t. ex. 1 60 år. Nu sade föredragshållaren, att man får årshyggets 

 gagnvirkesmassa genom att dividera hela förrådet saludugligt virke (xyc) med 

 halfva den tid (xc), som åtgår för utväxandet från minsta afsättliga dimen- 

 sioner till den för afverkning lämpliga. Detta instämmer jag uti, ty det är 

 rikligt. Däremot instämmer jag icke uti att tidpunkten x bör sättas lika 

 med den tidpunkt, då det första, d. v. s. bästa trädet i beståndet inväxer i 

 gagnvirkesdimension. Ty ett sådant enstaka träds inväxande i gagnvirkes- 

 dimension kan förskjuta tiden som åtgår från luständets inväxande i gagn- 

 virkesdimension och till den för dess afverkning lämpliga tidpunkten med 

 flera tiotal år. Antag således att beståndets lämpliga huggbarhetsålder befun- 

 nits vara 1 60 år samt att detsamma i stort sedt invuxit i gagnvirkesdimension 



160 — 70 QO 

 vid exempelvis 70 år, så erhålles den riktiga divisorn = — = 45, 



Gasnvirkesfönådet (.v)v) . .. . j l 



således årsafverkningen = — 2 -—L, Men 1 ifrågavarande be- 



45 

 stånd är ju alls icke omöjligt, att det bästa trädet invuxit i gagnvirkesdimen- 

 sion redan vid 40 års ålder, hvilket med sagda siffra till utgångspunkt skulle 



160 — 40 120 ^ , ., , , . r 1 ■ 



göra en divisor af = = 60, och således sänka arsaiverknin- 



gens storlek med ^j^. Vid uppkonstruerandet af den af föredragshållaren 

 nämnda formeln för beräknande af årsafverkningens storlek har man utgått 

 från förhållandena i en normalskog. Men då omloppstiden i en normalskog 

 satts till exempelvis 160 år, så har icke detta skett därför att det bästa 

 trädet vid beståndets i6o:c år utvuxit till önsklig dimension, utan därför att 

 träden i allmänhet (medelträdet) vid den tiden utvuxit till ästundad dimen- 

 sion. Men då är gifvet att man måste förfara på liknande sätt vid bestäm- 

 mandet af punkten x. d. v. s. fixera den tidpunkt, dä niedelträdet, och icke 

 det bästa trädet, i beståndet invuxit i gagnvirkesdimension, ty i annat fall 

 blir resultatet för lågt. 



Föredragshållaren fällde vidare ett uttryck, som han och jag resonerade 

 om Jiäromdagen och hvilket jag icke har i och för sig själft så mycket ait 

 anmärka emot, men beträffande hvilket jag dock vill göra en erinran. Han 

 sade, att beståndet är huggbart, när tillväxtprocenten sjunkit under ett visst 

 antal procent, d. v. s. sjunkit under den som norm uppställda räntefoten. 

 Beträffande statens skogar skulle gälla, att staten arbetar med en procent, 

 som ligger mellan 3 '/a och 4 eller i medeltal 3 3/^. F.nskilde däremot ar- 

 beta med en högre procent; de hafva en siffra som ligger bortåt 5 %. 



