354 o*' AFVERKNINGSBERÄKNING FÖR NORRLANDSSKOGARNA. 



Konsekvensen af föredragshållarens påstående kan emellertid blifva mycket 

 farlig. Det förhåller sig nämligen så med afseende på vår skogsskötsel, att 

 vi svenskar, hvilkas land är så skogbärande och som hafva så många hektar 

 skogsmark, måste lägga oss vinn om, att hvarje hektar arbetar så, att den 

 producerar det mesta möjliga och bästa, som under alla förhållanden kan 

 produceras. Men detta blir icke fallet, om vi låta locka oss att sänka om- 

 loppstiden för några svårbestämbara procenters skull. Ty konsekvensen blir 

 denna. Här har man ett bestånd, hvars värdetillväxtprocent ligger under 5. 

 Om man afverkar hela detta bestånd och bekommer ett penningekapital där- 

 för samt insätter penningarna i något vinstgifvande företag, så kan man enligt 

 den enskildes resonemang få 5 % pä dem. Detta bestånd arbetar som sagdt 

 emellertid icke nu så fördelaktigt, att det af kastar 5 %, och då följer däraf, 

 att man måste hugga bort detsamma. Logiskt och matematiskt har jag intet 

 att invända häremot, förutsatt att det »vinstgifvande företaget» alltid kommer 

 att lämna minst 5 procents afkastning och skogsvärdet och penningvärdet 

 förbli btabila och icke föränderliga som erfarenheten hittills gifvit vid handen. 

 Nu får man emellertid komma ihåg, att, då man hugger bort detta liestånd, 

 som kanske arbetar med blott 3 '/a X. får man icke stoppa hela därför be- 

 komna kapitalet i fickan utan sätta in en del däraf i bank eller industriellt 

 företag, så att räntan däraf plus skogsräntan, som ju var 3 ' '2, verkligen gör 

 5 %" på det vid beståndets försäljning erhållna kapitalet. Men hur gör man 

 i praktiken? Huru många enskilda skogsägare finnes det, som betänka, att, 

 när de afverka sitt bestånd så snart det är ekonomiskt huggbart enligt före- 

 dragarens påstående, så böra de afsätta en del af kapitalet i bank eller in- 

 dustriellt företag och sedan draga räntan däraf? I verkligheten går det till 

 på annat sätt. Om man icke låter träden stå att utväxa tills de kvadrat- 

 meter skogsmark, på hvilka de stå, fått tillfälle att producera det mesta och 

 bästa möjliga, utan i stället låter med användande af teorien om den jäm- 

 förbara tillväxtprocenten afverka träden i förväg, d. v. s. sänka omloppstiden 

 undan för undan med ett eller flera tiotal år, då kommer för framtiden 

 denna yta icke att arbeta så, som den under de bästa förhållanden skulle 

 kunnat arbeta. Alltså sänker man på detta sätt produktionsförmågan på sin 

 skogsmark. Men om man då vore ärlig och rättvis mot sig själf och sina 

 efterkommande, så skulle man afsätta en del af det vid virkets realiserande 

 erhållna kapitalet och insätta det i en bank eller på annat sätt göra det 

 räntebärande, så att man verkligen finge dessa 5 % afkastning för all fram- 

 tid. Men som herrame veta sker icke detta. Kanske finnes det någon enda 

 privat skogsägare, som är klok nog att göra det, men dessa äro få och något 

 bolag gör det bestämdt icke. Antag emellertid att man sänker omloppstiden 

 eller, hvilket är liktydande, sänker virkeskapitalet och utdelar afkastningen 

 till aktionärerna, hvilket bolaget ju har rättighet att göra. Då borde också 

 rättvisan och ärligheten mot aktionärerna fordra, att bolaget i sin berättelse 

 säger: vi hafva sänkt vårt kapital med så och så mycket och därför borde 

 vi, i stället för att utdela denna summa till eder insätta den i en bank och 

 göra den räntebärande. Så sker emellertid icke. Det influtna belo]ipet ut- 

 delas i stället till aktieägarne, och dessa tro, att det är årsvinsten, som ut- 

 delas, när det faktiskt har skett ett tillgrepp af kapitalet, en sänkning af till- 

 gångarne. Med hänsyn till detta skulle det enligt mitt förmenande vara 

 riktigt att göra ett tillägg i lagstiftningen för de bolag, som arbeta med skog, 

 så att de blefve skyldiga att verkställa uppskattning af skogskapitalet med 



