356 OM AFVERKNINGSBERÄKNING FÖR NORRLANDSSKOGARNA. 



Men vid maximaldimensionens noggranna bestämmande måste man upp- 

 ställa ytterligare en beräkning, nämligen beträffande den areal, »ständyta», 

 som olika grofleksklasser hvar för sig upptaga samt med ledning däraf slut- 

 ligen fastslå den maximaldimension, till hvilken man bör låta sitt timmer 

 utväxa för att man skall kunna skörda största vinsten i penningar från hvarje 

 * ytenhet af sin skogsmark. Sedan sålunda minimal- och maximaldimensio- 

 nerna blifvit bestämda, är saken helt enkel. Man taxerar eller uppräknar 

 timmerförrådet på hela skogen. Timmerförrådet är t. ex. 750,000 träd. 

 Minimaldimensionen är 20 cm. och maximaldimensionen har befunnits vara 

 t. ex. 36 cm. Då räknar man ut den tid som åtgår för träden att växa 

 från 18 cm. till 36 cm. Denna tid får man genom undersökningar af fällda 

 träd eller förmedels användande af långborr å stående träd. Antag då att 

 träden behöfva 107 år för att utväxa från 18 till 36 cm. Huru mycket får 

 man då hugga om året? Jo, 750,000: 107, d. v. s. 7,000 timmerträd. När 

 dessa 107 år äro till ända hafva 18 centimeters timmerämnena vuxit upp 

 till timmerträd med 36 cm. brösthöjd. På samma gång man utför ofvan- 

 nämnda undersökning för maximaldimensionens bestämmande kan man myc- 

 ket väl i skogen undersöka kubikmassatillväxt icke blott af gagnvirke utan 

 äfven af öfriga sortiment, men förfaringssättet härvid vill jag emellertid icke 

 gifva mig vidare in på. 



Detta är nu mitt förslag. Metoden är mycket säkrare och äfven myc- 

 ket enklare än de metoder som grunda sig på förhållandena i en s. k. nor- 

 malskog, som i verkligheten aldrig finnes. 



Doklor Keiiipc: Herr ordförande, mina herrar! Den fråga, som nu är 

 före, är af den allra största betydelse, särskildt för Norrland, där staten har 

 så stora domäner, och där det dessutom finnes mycken skog, som är satt 

 under dess vård. Det är kanske halfva arealen af Norrland, som på detta 

 sätt är underkastad statens tillsyn och skötsel. 



Jag tackar byråchefen Örtenblad därför, att han klargjort den princip, 

 på hvilken styrelsens cirkulär angående afverkning af statens egna och under 

 dess vård satte enskilda skogar är grundadt. Jag fann däraf, att han utgått 

 från normalskogen. Jag är redan förekommen af öfverjägmästare Wallmo, 

 då han nämnde, att man icke kan tala om normala skogar i Norrland, och 

 jag tror, att det fel, som blifvit begånget med afseende på afverkningsbe- 

 räkningen, just beror därpå, att man ställt sig på den matematiska grunden 

 i stället för den biologiska. Man kan icke räkna med uthållighet, då en 

 stor procent af skogen utgöres af gamla och öfveräriga träd. För att visa, 

 huru det är ställdt i detta hänseende, har jag låtit göra undersökningar på 

 åtskilliga enskilda skogar i Lycksele och Örträsks socknar i Västerbotten. 

 Dessa skogar omfatta 24,000 hektar, och har det visat sig, att procenten 

 af oväxtlig skog är icke mindre än 75, d. v. s. att det är tre fjärdedelar 

 af skogskapitalet, som består af oväxtlig skog. Jag gick i somras öfver ett 

 hemman, där jag såg tio tusentals träd, som förfaras till nytta för ingen. 

 Detta var ett hemman med ofri disposition och därför ställdt under statens 

 skogsvård. Nu är det visserligen sant, att dylika fall icke torde kunna vara 

 en rätt exponent på, huru de under statens vård stående skogar i Norrland i 

 allmänhet befinna sig, och jag tror, att det skulle vara för mycket att säga, 

 att skogarne i allmänhet se så ut, men vi kunna komma öfverens om, att 

 de i hvarje fall icke äro normalskogar. 



Beträffande den lyckliga blandning af alla åldersklasser, som byråchefen 



