DISKUSSION. 357 



örtenblad förutsatte, då han uppställde principen för afverkning i blädnings- 

 skogar, måste vi därför erkänna, att på de skogar, hvarom jag talar, och å 

 hvilka det finnes en hel mängd öfveråriga, skadade och undertryckta träd, 

 denna princip ej bör tillämpas. 



Nu finnes det ju somliga — jag skulle vilja kalla dem för den yttersta 

 högern — som säga, att, om inan borttager dessa gamla öfveråriga träd, så 

 riskerar man all föryngring. Jag kan emellertid icke vara med härom. Då 

 det felet blifvit begånget, att dessa skogar icke blifvit afverkade i tid, medan 

 det ännu fanns träd, som kunde funktionera såsom fröträd, så undanrödjer 

 man icke felet genom att låta denna skog ytterligare stå kvar, ty därigenom 

 bli träden visserligen icke mera dugliga till fröträd. Det finnes andra, som 

 gjort den anmärkningen, att de norrländska skogarne hittills endast kunnat 

 afverkas till timmer och att det endast är timmer, som i Norrland är gagn- 

 virke. Denna anmärkning är fullkomligt riktig, ty om de ekonomiska för- 

 hållandena ej tillåta afverkning af all oväxtlig skog, äfven af små dimensio- 

 ner, så kan icke en rätt skogsvård införas. Emellertid har i detta afseende 

 under de senaste åren en stor förändring inträdt. I Dalarna ser man, huru 

 alla de industrier, som äro nödvändiga för skogsvården, äro företrädda. Vi 

 finna där icke allenast trävaruindustri utan äfven pappersmasseindustri och 

 järnindustri. Äfven i Gästrikland kan detta sägas vara förhållandet, och det 

 har i detta hänseende randats en ny dag äfven för öfre Norrland. Så långt 

 upp som i midten af Västerbotten finner man nu pappersmasseindustrien. 

 Man kan nu äfven i Norrland vid afverkning af gran gå ned till så små di- 

 mensioner som I o fot 3 tum, h varigenom dels en mängd grantoppar, som 

 eljest skulle ha blifvit kvarliggande, finna användning, dels marken kan ren- 

 sas från den lafbehängda och förkrymta granskog, som i sådant öfverflöd 

 förekommer inom stora delar af Norrland. Äfven kolindustrien gör nu sin 

 entrö i Norrland och med den möjlighet af fullständig skogsvärd därstädes. 

 Och när så skett, då behöfver man ej längre skilja mellan gagnvirke och 

 icke gagnvirke. Vi hafva dä kommit till den punkt, att allt, som skogen 

 alstrar, är gagnvirke och därmed äfven till en stor förenkling af de mate- 

 matiska problemen. Hvad som fordras för att komma så långt är naturligtvis, 

 att industrien uppmuntras och får fortväxa samt att skogsägarne veta att däraf 

 begagna sig. 



Det finnes äfven en annan synpunkt, som bör tagas i betraktande — 

 den rent ekonomiska. När man framhåller att, ju längre skogen får stå dess 

 högre blir dess värde, är detta fullkomligt sant i afseende å den skog som 

 växer; men så är ej längre förhållandet, när skogen upphör att växa. Då 

 undergår den degeneration, och skogens stigande värde motväges af den in- 

 trädande försämringen af virket. I det afseendet vill jag nämna, att i -när- 

 varande stund en standard 3x9 furu, utskott, knappast är värd mer än 

 hälften af en standard 1x6 furu, osorterad vara. Jag vill äfven för att 

 herrarne skola få en idé om värdet af skogen däruppe omtala resultatet af 

 planksågningen af furu på Mo sågverk åren igoi — 1905. Den omfattade 

 11.952 standard, däraf voro 70 standard prima, 658 sekunda, 3,396 tertia, 

 4i379 qnarta och 2,006 quinta; i,443 standard voro utskott. lUfallet i 

 procent af de olika kvaliteterna blef alltså '/j %' prima, 5 V2 °» sekunda, 

 2872 % tertia, 36 '/a /■> quarta, 17 % quinta samt 12 % utskott. Detta 

 utfall är ej lysande, allra helst om man tager i betraktande, att en hel del 

 vrak icke medtagits i beräkningen såsom användt till splittved samt, att ej 



