358 OM AFVERIvNINGSBERÄKNING FÖR NORRLANDSSKOGARNA. 



alla dessa plankor kommit från träd från Lappmarken eller från skogar un- 

 der statens vård. En god del af planktimret var afverkadt från kusttrakterna, 

 där den öfveråriga och dåliga skogen är så pass uttagen, att man mer sällan 

 ur ett träd får sämre kvalitet än quarta. Jag fäster ej den ringaste bety- 

 delse vid den ringa procenten af prima och sekunda, men vi kunde fordra 

 af ett träd, att det icke lämnar fransk quinta, utskott eller vrak, och så sker 

 ej heller om trädet afverkas i tid. Det är en stor nationalekonomisk förlust 

 att låta träden kvarstå så länge att de vid försågning lämna underhaltig vara. 



Hvad skulle då behöfva göras för att få en rationell vård af krono- 

 skogarna? Jag vill instämma med inledaren därutinnan, att det ej går för 

 sig att, fastän felet är stort, rätta detsamma på en gång. Det ginge icke 

 för sig att industrien på några få år tillgodogjorde sig all denna öfveråriga 

 skog för att sedan sakna stöd af råmaterial och öfverlämnas åt sitt öde. En 

 öfvergångstid är nödvändig, som dock ej får utsträckas öfver höfvan. 30 ä 

 40 år torde vara den tid, som behöfdes; öfver 40 år i alla händelser icke, 

 ty det finnes dock i Norrlands kustsocknar en hel mängd vackra och växt- 

 liga bestånd, som under tiden kunna sparas. Finge alla dessa bestånd ut- 

 växa, då kunde man med större kraft gripa in på de öfveråriga och utvuxna 

 träd som finnas i Norrlands urskogar. Men fara är, att en god del af dessa 

 växtliga bestånd afverkas innan de hunnit utväxa. Den skogslag vi fått he- 

 varar nämligen ej skogen, och det är blott i Västerbottens och Norrbottens 

 kustland, som man kan hysa förhoppning om skogarnes bevarande, eftersom 

 en effektiv skogslag där finnes. Nedom Västerbottens gränser ser man där- 

 emot, huru bönderna sköfla sina skogar på vissa trakter. — Jag förmodar, 

 att herrarne läst herr Olof Jonssons motion i Första Kammaren. — De siffror, 

 som anförts af länsjägmästaren, äro dock helt säkert öfverdrifna. Det före- 

 faller nämligen otroligt, att skogen på ögo, 000 hektar skulle vara mer eller 

 mindre sköflad. Men jag vet, att mycken växtlig skog härjats icke blott i 

 Gäfleborgs län utan äfven i Västernorrlands. Man skeppar ut såsom egyp- 

 tiska spärrar, pitprops etc. en hel mängd smärre träd af allra bästa växt- 

 kraft. Den som tänker på Sveriges framtid, kan ej finna att det är ekono- 

 miskt riktigt, att skogen på sina ställen får förfaras till nytta för ingen, un- 

 der det att på andra ställen den mest växtliga skog sköflas. Det naturliga 

 vore väl, att de växtliga skogarne finge växa ut och att man i första rum- 

 met afverkade de gamla träden, som ej hade någon växtkraft kvar och som 

 ej längre kunde funktionera som fröträd. Det är visserligen sant att, då 

 man afverkar öfveråriga bestånd, får man på många ställen kultivera; saknas 

 dugliga fröträd, måste man gripa till kultur. Men äfven i urskogen är det 

 ej så illa ställdt, som man i allmänhet antager. Där ha bildats luckor genom 

 att träd ha blåst omkull, så att här och hvar plägar det finnas en liten trakt 

 med ungskog äfven i de öfveråriga bestånden. Lämnas denna vid afverk- 

 ningen, kan den tjäna såsom föryngringsmaterial. På många ställen måste 

 man dock gripa till kultur. 



Det finnes äfven en annan sak som såväl staten som den enskilde skogs- 

 ägaren måste göra: dränering af marken. Visserligen har en talare i dag, 

 docenten Andersson, förklarat, att han hittat mutationer af tall, som skulle 

 vara af beskaffenhet att kunna växa på myr. Det vore lyckligt, om så vore 

 förhållandet, men det är dock en osäker grund att bygga på. Nu finnas på 

 statens skogar i Norrland ofantliga vidder af myr och försumpad mark; och 

 då myrarna vidga sig och angripa kringliggande skogar äro de en fiende. 



