T,bo OM AFVERKNINGSBERÄKNING FÖR NOKRLANDSSKOGARNA. 



mycket högt pris för vårt trä. Det är därför allt skäl för att, medan tid 

 är, göra marken så produktiv som möjligt och att ej låta något af den mark, 

 som är användbar för skogsbörd, ligga obegagnad. Minst 33 % af Norr- 

 lands mark utgöres af myr och försumpad skog. Finge vi dessa dugliga till 

 skogsbörd, skulle däraf i framtiden uppstå en stor nationell vinst. 



Jag anhåller till sist, att alla de som makten hafva, betänka, att det är 

 iudiislrieu, som värdesätter skogen. Utan den få vi ingen värdesättning af 

 våra skogar och utan den är all skogsvård otänkbar. Således bör icke in- 

 dustrien på något sätt hindras, den bör tvärtom understödjas. Staten bör 

 se till, eller åtminstone ej förhindra, att äfven i Norrbotten pappersmasse- 

 industri kommer till stånd, att kolindustrien införes äfven i Öfre Norrland 

 samt att järnförädlingsverk uppväxa efter kusten. Däraf komma i främsta 

 rummet statens skogar att hafva gagn och stiga i värde. 



e. fägmäilaicn Lindahl: Jägmästare Petterson har framhållit, att det skulle 

 vara så alldeles säkert, att det normala gagnvirkesförrådet i en blädnings- 

 skog skulle i det närmaste kunna föreställas genom en triangel, hvars spets 

 skulle ligga i åldern för beståndets första inväxande i gagnvirkesförrådet. 

 Såsom stöd härför har han jämfört gagnvirkesförrädets tillväxt med hela vir- 

 kesförrådets tillväxt, hvilken man ju antagit i det närmaste vara rätlinjig. 

 Den gjorda jämförelsen anser jag dock vara litet haltande, hvarför riktighe- 

 ten af det gjorda antagandet torde kunna bestridas och detta på följande 

 skäl. Hela virkesmassan af träden i en viss ålder erhålles genom i års 

 tillväxt på hela virkesmassan af träden i underliggande ålder. Gagnvirkes- 

 förrådet af träden i en viss ålder erhålles däremot dels genom i års tillväxt 

 på gagnvirkesförrådet af träden i underliggande ålder, dels äfven därigenom 

 att en del undermåliga träd i denna senare ålder genom ett års tillväxt träda 

 in i gagnvirkesförrådet och med hela sin massa öka detsamma. Men detta 

 trädens inväxande i gagnvirkesförrådet sker icke gradvis under tiden till af- 

 verkningsålderns uppnående, utan torde för blädningsskogar kulminera kring 

 en viss ålder. Men oafsedt oriktigheten af gagnvirkesförrådets betecknande 

 med en triangel, anser jag, att jägmästare Petterson betydligt öfverdrifvit, 

 då han genom exempel, som han ansett lämpliga för Norrland, sökt förtyd- 

 liga sina påståenden. Sålunda har han ansett, att ofantliga norrländska skogs- 

 vidder skulle prästera sådan tillväxt, att de mest snabbväxande träden, > var- 

 garne», skulle uppnå en minimidiinension af 2 i' x 6" i medeltal först vid 100 

 år. Såsom medeltal för medelgod mark i Norrland har han trott sig komma 

 sanningen ganska nära genom att bestämma denna »minimiålder», om jag 

 så får kalla den, till 75 år, hvarigenom man med en afverkningsålder af 

 150 år, ökad med 20 års föryngringstid, enligt cirkuläret skulle få en af- 

 verkning af endast 44 % af det normala. Såsom stöd för siffrorna har åbe- 

 ropats byråchefen Örtenblads år 1893 publicerade undersökningar rörande 

 tallens tillväxt i Norrland. Något hållbart bevis för att ur detta undersök- 

 ningsmateriel sluta sig till så höga minimiåldrar för »vatgträdens» utväxande 

 till 2i'x6" har dock icke förebragts. Jag anser därför, att dessa medeltal 

 kunna betydligt sänkas. På medelgod mark i Västerbottens kustland är det 

 åtminstone rätt vanligt, att »vargtallarne» vid cirka 40 års ålder hålla sagda 

 dimension. — Med det nu sagda har jag icke velat förneka, att man för nor- 

 mala skogar i berörda hänseende enligt cirkuläret erhåller något för liten 

 afverkning. Jag har endast velat bestrida, att felet skulle vara så stort som 

 jägmästare Petterson sökt göra troligt. — Beträffande jägmästare Pettersons 



