362 OM AFVERKNINGSBERÄKNING FÖR NORRLANDSSKOGARNA. 



Emellertid med afseende å domänstyrelsens räknesätt, ber jag få stå 

 tast vid den, tills man funnit något oriktigt däri. Men med allenast grafiska 

 beteckningar uträttar man i detta afseende föga. Sådana beteckningar kunna 

 ju göras oriktigt; och litar jag då så på dem, att jag tror mig bevisa något 

 vara matematiskt riktigt, kommer jag till oriktigt resultat. 



Doktor Hesselman: Det är både värmande och glädjande att höra den 

 entusiasm, hvarmed doktor Kempe talar om Norrlands skogar och deras 

 framtid och därmed äfven Sveriges ekonomiska framtid. Jag hoppas dock, 

 att han tror, att jag icke hör till dem, som hellre se sin lust i att finna 

 medel mot att försöka nya saker än att gå framåt, då jag icke står på samma 

 ståndpunkt som han i frågan om våra mossars afdikning, i hvilken han ser 

 en sä betydlig vinst för de norrländska skogarne. Jag skall be att få fram- 

 lägga några af de skäl, som jag halt för de åsikter, som jag uttalat i det 

 lilla kapitel, som jag författat i byråchefen af Zelléns sista stora alhandling. 

 Hvad först myren såsom fiende till skogen beträffar, så tror jag, att man 

 från den praktiske skogshushållarens sida för mycket öfverdrifvit dess be- 

 tydelse. Från ett och annat speciellt fall, som är starkt framträdande, har 

 man dragit för långt gående slutsatser. Det är tydligt och klart att, när 

 skog och myr gränsa till hvarandra, det skall finnas en viss öfvergångszon 

 mellan dessa växtformationer, en öfvergångszon som utmärker sig genom 

 uppträdandet af vissa hvitmossor och andra karakteristiska växter, som blan- 

 dats med den vegetation, som är utmärkande för skogen. Huru förhåller 

 sig i allmänhet denna öfvergångszon? Att studera de förändringar, som den 

 undergår, kan antingen ske genom att göra noggranna kartläggningar och 

 jämföra de möjliga förändringarna år från år eller också genom att analysera 

 växttäcket, (lenom en analys finner man ofta, att gränsen mellan myr och 

 skog är underkastad oscillationer. Mången gång visar det sig, att hvit- 

 mossan får rycka tillbaka och att på den af hvitmossan förut intagna marken 

 utbreder sig normal skogsmarksbetäckning. Skogsmarksbetäckningen har 

 då samma utseende som i normal skog och det är anledningen till, att man 

 ej observerar den underliggande döda hvitmossan' och så äfven andra mossor. 

 Att myren såsom fiende till skogen inkräktar på densamma, kan i och för 

 sig vara sant, men den hastighet, hvarmed processen försiggår, anse docenten 

 Andersson och jag, som i flera år sysselsatt oss med dylika undersökningar, 

 utan tvifvel vara öfverskattad. 



Hvad nu beträffar frågan om skogsbörden på mossar, så vill jag fram- 

 hålla, att min erfarenhet i hufvudsak är stödd på statens skogar och de myr- 

 utdikningar, som där verkställts. Dessa myrutdikningar äro dock ingalunda 

 sådana, att man i stor fuktighet kan se orsaken till, att myren ej beväxes 

 med skog. Jag vill erinra om ett par synnerligen väl belägna och grunda 

 myrar i Norrbotten på älfsand i närheten af Fagerheden, Piteå revir. 



Här fanns ett större myrområde, som legat torrt i 17 — 18 år, och där 

 fanns ingen skogsbörd. Blott pa mindre områden, där sanden hade blandat 

 sig med torfven, hade man unga plantor af tall. Samma erfarenhet har man 

 haft pa flera andra områden. Vid Österjörn finns en myr, som legat ut- 

 dikad i 1 8 är och som är torr närmare dikena, men någon slags skogsbörd 

 finnes där ej. Försök med skogsodling ha totalt misslyckats. Dessa och 

 andra observationer ha bibragt mig den öfvertygelsen, att det finnes en hel 

 del faktorer med hänsyn till skogsväxten på mossar, som ej äro tillräckligt 

 kända. Jag kan ej förneka faktum, att skogsväxt kati förekomma pa mos- 



