DISKUSSION. 371 



e. /<!<;iiiäs/arc?i Beioniiis (talarens för justering utsända yttrande liar ej 

 återkommit till Red.) 



e. Jd\^iiiäs//iic/! I.inJalil: I anledning af jägmästare J5eronius yttrande ber jag 

 att få ytterligare erinra därom, att man för att erhålla ett sådant medeltal, 

 hvarom det nu är fråga, naturligtvis måste hafva ett undersökningsmaterial, 

 som endast afser de mest snabbväxande träden. För öfrigt har jägmästare 

 Beronius tillagt 1 5 år för trädens uppväxande från plantan till brösthöjd. I 

 intet fall torde åtminstone »vargtallarne» hafva behöft så lång tid för att 

 växa denna höjd, ty då vill åtminstone icke jag längre kalla dem snabb- 

 växande träd. 



DiieklörcH Lnllcistedt (skriftligt till mötet insändt yttrande): Då vid 

 Skogsvårdsföreningens sammanträde detta år förekommer för öfverläggning en 

 af skogshushållningens mest viktiga frågor nämligen sättet för beräknandet af 

 årliga tillväxten, har undertecknad, i sista stund hindrad att få personligen 

 tillstädeskomma, ej velat underlåta att få skriftligen göra ett inlägg, särskildt 

 afseende förhållandena i öfre Norrland, speciell Norrbotten. 



På senare åren ha i öfre Norrland uppstått en del fabriker för tillverk- 

 ning af trämassa samt i Norrbotten uppförts 2:ne masugnar för tillverkning 

 af träkolstackjärn, varande sålunda denna sista anläggning en blygsam början 

 att inom landet tillgodogöra Norrbottensmalm. Gifvet är, att dessa industrier 

 baserade på tillgodogörandet af smärre dimensioner och affall skulle lämna 

 våra skogsvårdare en god handräckning i skogens rationella skötsel, då väl 

 alla lätt blifva ense om, att tillvaratagandet äfven af dessa är enda möjlig- 

 heten för en god skogshushållning. 



Ett skenbart hinder för utvecklingen af industrier i denna riktning är 

 emellertid vår skogslagstiftning och med den förbundna dimensions- och ut- 

 syningslagar, åtminstone som de i allmänhet tillämpas, äfvensom sättet för 

 afverkningsberäkningarne, hvilket allt, praktiskt sedt, för närvarande hindrar 

 allt som afser annat än uppdragande och tillgodogörande af groft timmer. 



Den stora areal, som af staten äges norrut, förutsätter dock, att skogs- 

 hushållningens målsmän ex professo kunna finna lämpligt att bjuda de indu- 

 strier handen, som skulle bidraga att underlätta statens skogshushållning, och 

 säkerligen kan lagstiftningen och skogsskötseln så ordnas, att skogskapitalet 

 tryggas, men tillväxten och därmed afkastningen icke desto mindre ökas. 



Man kan därvid förutse, att lagstiftningen, som hittills mest arbetat för 

 att inskärpa, hvad som ej får göras, i stället skulle rikta sig på att verka 

 för och understödja hvad som bör göras för att åstadkomma en rationell 

 skötsel. Så mycket mer har man skäl vänta detta, som den starka utveck- 

 ling, hvari våra statsdomäner sedan flera år befinna .sig, visar, att deras 

 målsmän hafva ögonen öppna för skogens värde och följaktligen själfva torde 

 blifva allt mer och mer angelägna att begagna alla utvecklingsmöjligheter, 

 som leda till ett godt mål. 



1 anslutning till det förut sagda tillåter jag mig som min mening fram- 

 hålla, att med god skogshushållning bör afses att med uttagande af största 

 möjliga vinst på skogskapitalet bibehålla eller öka markens produktionsför- 

 måga, och att om detta mål nås det är likgiltigt vare sig jag använder kort 

 eller lång omloppstid för skogsbeståndet. 



Här i Norrland är emellertid som förut blifvit närandt hushållningen ba- 

 seradt på att egentligen uttaga timmer, hvilket är fastslaget dels genom di- 

 mensionslagen, dels genom utsyningstvånget i lappmarkerna. Under årtion- 



