DISKUSSION. . 3 73 



liga skogen rei)resenterar och därtill hälla tillväxten nere och försämra 

 marken. 



Med de.ssa förhållanden för ögonen drar jag ej i betänkande förorda, 

 att vår skogslagstiftning äfvensoni sättet för afverkningsberäkningarne omar- 

 betas i den riktning, att de motsvara tidens kraf och göra det möjligt för 

 hvar och en skogsägare att kunna beräkna en stabil afkastning från sina 

 skogsmarker, ty endast med vetskap om att från dem får och kan uttagas 

 en jämn afkastning vågar han nedlägga de kostnader och vidtaga de mått 

 och steg, som äro nödvändiga för tillgodogörandet. 



Frågan är i nationalekonomiskt hänseende en af våra större och dess 

 lösning är därför en viktig up|igift, som fordrar snar handläggning. 



Byråchefen Orlenblad : Jag vill påpeka, att de slutsatser, som i denna 

 uppsats äro dragna, delvis grunda sig på antaganden, men det är icke sagdt, 

 att antaganden alltid äro riktiga. Flera af dessa torde dock vara riktiga. 

 Jag tror emellertid, att det skall blifva väsentligt bättre än det är, och jag 

 tror, att det är en naturlig följd af att dimensionerna äro i sjunkande för det 

 virke, som kan uttagas. I samma mån som dimensionerna sjunka kunna vi 

 tillämpa andra afverkningsmetoder och vara i tillfälle att föryngra skogen 

 samtidigt med afverkningen. Att man hittills icke kunnat göra detta, har 

 berott på, att man icke kunnat taga ut raintire dimensioner. Det är helt 

 visst ingen, som vill motsätta sig att man genom en förnuftig afverkning 

 söker åstadkomma en god föryngring af skogen, 



e. Jäginästaieii Pcllerson: Byråchefen Örtenblad sade, att han icke kände sig 

 öfvertygad af den utredning som förebragts om, att den nuvarande afverk- 

 ningsberäkningen är teoretiskt oriktig. Jag måste då erkänna, att jag icke 

 ser mig i stånd att framlägga mera öfvertygande skäl än jag gjort. Men 

 jag ber att få ställa den frågan till byråchefen Örtenblad, om han icke kän- 

 ner sig öfvertygad af det praktiska bevis i samma riktning, som jag lämnat 

 i tidskriftens förra häfte och som stöddes på siffror, hämtade från de under- 

 sökningar, som gjorts af Holmerz och Örtenblad i tallbestånd på medelgod 

 mark inom Norrbottens län. Om jag med ledning af dessa siffror beräknar 

 virkesförrådet på en skog med normal fördelning af åldersklasserna och 

 sedermera på denna virkesmassa tillämpar den föreskrifna beräkningsgrunden, 

 så får jag en årsafverkning, som icke utgör mer än 50 — 60 % af hvad som 

 finnes på årsbygget. Bakom denna beräkning ligga icke några teorier utan 

 rena fakta. — Hvad denna kalkyl angår anmärkte jägmästare Lindahl att jag 

 satt gränsen för beståndets första inväxande i gagnvirkesklassen sä lågt som 

 vid 50 år. Ja, det var ju mycket lojalt gjordt af mig. Hade jag gått högre, 

 till 75 år t. ex., så hade gagnvirkesförrådet blifvit mindre och då hade felet 

 blifvit större. 



Bvräehefen Öiteiihlad : Jag har icke tänkt mig, att de undersökningar, 

 som äro gjorda, och de uppgifter, som äro lämnade icke äro faktiska. Jag 

 vill dock säga, att i flera af de beräkningar jägmästare Petterson gjort finnes 

 mycket, som jag icke gillar. Beräkningarna grunda sig till en stor del på 

 en grafisk teckning af virkesförrådet och på en sådan äger man ej rätt draga 

 säkra slutsatser. 



För öfrigt vill jag icke på stående fot lämna ett åtgörande svar ])å frågan. 



