378 UNO WALLMO. 



träd med högt sittande kronor, tall, gran eller björk, för att dels tjäna 

 som fröträd och skydd åt marken, dels utväxa till gröfre virke. 



Vid den stamvisa blädningen måste man äfven ägna tanke åt be- 

 ståndets blifvande föryngring så till vida, att man vid densamma ovill- 

 korligen kvarlämnar alla buskar och dylikt, som kan tjäna till skydd åt 

 marken. Ty därigenom bibehålles markens jungfruliga egenskaper, och 

 fröet får lättare att gro, när luckan en gång öppnas. Vid den stamvisa 

 blädningen skall således al! underväxt och allt odugligt småskräp kvar- 

 lämnas i beståndet. Men vid den gruppvisa blädningen åter skall allt 

 sådant absolut bortröjas i luckan. 



Men för att vid den stamvisa blädningen kunna spara markskyddet 

 fordras att något finnes att spara. Men vid våra hjälpgallringar försyn- 

 dar man sig ofta svårt härvidlag och borthugger markskyddet. 



Våra gallringar utföras nämligen mycket ofta alltför lättsinnigt. 

 Skogvaktaren eller kronojägaren beordrar helt enkelt en karl att gå dit 

 eller dit i skogen och »gallra». Denne gallringshuggare har blifvit lärd 

 att borttaga, förutom torra träd, alla undertryckta träd och dylikt, och 

 sä kan den stackaren i sin blindhet gå och hugga bort allt markskydd, 

 som finnes i skogen. Jag hoppas emellertid, att den dag ej är långt af- 

 lägsen, då kronojägare och skogvaktare måste själfva märka alla träd 

 som vid gallringen skola fällas. Detta går mycket väl för sig, hvilket 

 jag själf kan intyga, enär jag praktiserat saken i stor skala pä brukssko- 

 gar, som jag förr haft om händer. 



Skogsbeståndet skall icke se pyntadt och fint ut vid marken, utan 

 tvärtom bör det därstädes fä ha vildnaturen kvar sä mycket som möj- 

 ligt, d. v. s. att alla buskar och täta hiden lämnas orörda till skydd för 

 marken, till skydd för villebrådet. Men däremot skall det vara fint och 

 pyntadt i krontaket, och det är där man skall ha ögonen fastade icke 

 blott vid blädningen utan äfven vid gallringen. 



Förfar man sä, då kan man bibehålla markens jungfrulighet till tid- 

 punkten för beståndets föryngring, och några markberedningar skola 

 knappt någonsin erfordras i föryngringsluckorna. 



Det är märkligt att se huru mycket lättare själfsådden går till i 

 luckorna än ute pä hygget under fröträdsställningen. Förklaringen är 

 enkel nog. Markens jungfrulighet går nämligen icke så lätt förlorad i 

 föryngringsluckan som ute pä hygget, hvilket är mera utsatt för sol och 

 vind. Och markens jungfrulighet är förnämsta villkoret för fröets gro- 

 ning och den lilla plantans trefnad. I samband därmed kan man äfven 

 iakttaga hur mycket lättare plantan fördrar beskuggning i föryngrings- 

 luckan än ute på hygget. Det är fuktigheten som orsakar detta. Ty 

 ju friskare marken är, desto mer beskuggning tål plantan. 



