DISKUSSION. . 383 



bestånden två gånger. Linder den tid jag varit revirförvaltare intog jag den 

 ståndpuni<ten, att man skulle afverka mer än en gång under perioden på 

 blädningshyggena och i regel tvä gånger. Jag tror således icke, att vi be- 

 höfva ga ifrån 20-årsperioderna, da man har full frihet att under perioden 

 sköta sig med hänsyn till afverkningarna på det sätt bestånden fordra. Xågot 

 som vidare för mig var af intresse utaf det som herr Wallmo påpekade, var 

 att nian i en blädningsskog tillåter sig lämna kvar en del träd såsom öfver- 

 ståndare. Detta åter pekar på att, äfven om man har omloppstiden för sig 

 upp.ställd, så blir en del af träden äldre än omloppstiden. Det få de vis- 

 serligen ej gärna blifva, men något hinder härför finnes ej. Detta pekar 

 också mot det hållet, att den, som vid sina beräkningar af afverknings- 

 beloppet vill använda allenast en del af omloppstiden, nämligen växttiden, 

 får taga detta i beräkning. 



Jägmäslaren HoUgren: Öfverjägmästare Wallmo förklarade nyss, att vi i 

 södra .Sverige icke kunna fatta blädningen. Nej, det kunna vi icke på det 

 sätt som herr Wallmo ser den. Den blädning han talar om, nämligen att 

 på luckorna kvarlämna fröträd och grupper af föryngringsträd, den kalla vi 

 för trakthuggning på våra små skogar i södra Sverige. Vi få komma ihåg, 

 att vi ej blott fä tänka på, huru luckorna se ut genast efter skogens afverk- 

 ning, utan äfven på, huru de komma att se ut om 20 eller 30 är. Vi veta, 

 huru därvid förhåller sig med tallskogar och med skogar i allmänhet vid gjorda 

 beredningshuggningar af stora tallar, ekar eller bokar, de därefter bildade stora 

 luckorna i bestandan märkas knappt efter 15 — 20 år, enär grenarna bredt 

 ut sig på alla håll och öfvervuxit luckan. Öfverjägmästare Wallmo talar om 

 i sin bok Rationell skogsskötsel att kantträden i luckorna skjuta efter frö- 

 ställningen i höjden med toppar liknande långa spjut — månne sådan hastig 

 tillväxt efter att förut ha varit långsam, kan alstra likformigt och alltigenom 

 godt virke? — Ja, må så vara, men då breda väl grenarna också ut sig pa 

 sidorna i liknande proportion, hvaraf följden blir, att, där man förr sett en 

 lucka, märkes den ej om några år. Skall man i så fall kunna påräkna, att 

 återväxten skall utan tidsödande och kostsamma grenkapningar taga sig fram, 

 då det gamla beståndet om en 20 år åter är fullkomligt slutet? 



Tallen invandrade, har man sagt, först af alla våra trädslag och har så- 

 ledes ej tillpassat sig att växa under andra träd; och när en naturlig afverk- 

 ning sker i tallskog, åstadkommes den antingen genom storm, eld eller af in- 

 sekterna och svampar; i alla dessa fall rifvas stora hål i bestånden. Då 

 kommer återväxt upp. Man kan således icke säga, att det är det naturli- 

 gaste att i tallskog upptaga små luckor för att åstadkomma återväxt. Det 

 är ej för ro skull, som tallens frön blifvit försedda med vingar. Afven om 

 öfverjägmästare Wallmo skulle någon gång tå se återväxt i sina luckor, är 

 därmed ej allt vunnet; ty återväxten skall vara fullgod, och det lär man i 

 reocl ej kunna påräkna här, — och aldrig på sådana marker som mager 

 sandmo — ty tallen är ett träd, soin ej, såsom förut sagts, trifves under 

 andra trädslag här i norden med sitt begränsade ljustillflöde till marken; 

 och för öfrigt gäller i detta fall den gamla regeln man fick lära sig vid 

 skogsinstitutet: > att ett trädslag ej gärna trifves under ett annat af samma 

 art.» Jag tror därför att, om man får tallåterväxt i små luckor, så blir den 

 klen. Man får därför vara försiktig med, att ej taga luckorna för små, icke 

 blott därtör att grenarna å träden i luckans kanter växa ut, utan äfven där- 



Sko^sTitriiRfityeuhi^^tts fidsbrift, igob. 28 



