3S4 OM FÖRYNCRINGEN VID BLÄDNINGSIIUGGNINQAR. 



för att det är mot tallens natur att reproducera sig allrahälst om god själf- 

 sådd skall påräknas, dä solljusomstrålade fröträd böra vara tillfinnandes, nå- 

 gonting som vid luckhuggning ej kan presteras. Stora behöfva således luc- 

 korna vara, och då äro vi inne på Irakthuggning, skogarne må ligga i norra 

 eller i södra Sverige. 



JäomäUaren friherre Hermdin: Hvar och en, som närmare känner de 

 norrländska skogarne, har säkert märkt den kamp, som oaflåtligt pågår mellan 

 de båda härskande skogsträden: och han har säkert äfven märkt den svårig- 

 het med hänsyn till föryngringen, som förefinnes hos den hittills i allmänhet 

 rådande afverkningsmetoden, nämligen timmerblädningen. Man kan med fog 

 påstå, att denna afverkningsmetod, som här förut hufvudsakligen användts, 

 har bragt stora vidder af Norrlands skogar i det mest sorgliga läge med hän- 

 syn till föryngringen. 



Den kamp, jag nyss nämnde, mellan de båda trädslagen har, såsom 

 äfven hvarje skogsman vet, resulterat i den mest kraftiga landvinning för 

 granen på bekostnad af tallen. Huruvida detta är lyckligt, därom kunna 

 meningarne vara delade. Det finnes de som säga: låt granen gärna växa 

 fram, den är framtidsträdet, den tid kommer nog snart — så säga en del 

 af norrländingarne själfva — då plank och bräder icke vidare spela någon 

 roll, då trämassa och cellulosa ensamma bli härskande och då produktionen 

 af den varan blir målet. Detta kan ju vara händelsen, det må vara sant, 

 men nog kan det också delvis vara sant, att äfven de medelstora dimen- 

 sionerna tarfvas för framtiden, och man får komma ihåg särskildt i Norrland 

 att den landvinning, som granen gör år efter år sker på ofantliga vidder 

 på bekostnad af tallen just på sådana marker, som tallen enbart bör besitta, 

 marker, som ej lämna möjlighet lör ekonomisk utveckling åt granen. Det 

 är således gifvet, att hvarje skogsman i Norrland måste tänka på att söka 

 bota dessa refvor, som den hittills gängse metoden åstadkommit. Man bör 

 därvid särskildt ägna sig åt föryngringen och återväxten i de skogar, som 

 hittills hafva afverkats. För att en ändring i afverkningssättet skall kunna äga 

 rum, är nödvändigt, att erhålla bättre afsättning för smärre dimensioner än 

 som hittills varit fallet; och den tid är äfven snart kommen, då man tryggt 

 kan påstå, att från större delen af Norrlands skogar äfven de allra minsta 

 dimensioner kunna afsättas. Trämasseindustrien växer sig för hvarje dag star- 

 kare och till den kan tillvaratagas äfven mycket små sortimenter, hvarjämte 

 genom ökade och bättre kommunikationer äfven kolning blifvit möjlig på 

 allt större terränger. 



Under sådana förhållanden kunna vi komma in på den af föredraganden 

 förordade rationella blädningen, hvilken metod i Norrland dock icke är ny 

 utan flerstädes användts, där förhållandena i fråga om afsättningen varit så- 

 dana, att det kunnat ske utan för stora uppoffringar. 



Jag nämnde om kampen mellan de båda trädslagen och att granen 

 vinner terräng på bekostnad af tallen. I detta måste vi se ett förhållande, 

 som gör, att vi böra använda den blädningsraetod, som öfverjägmästare 

 Wallmo förordat, och på ett särskildt sätt. Vi få icke använda den obe- 

 tingadt hvar som helst, det går icke. Den går utmärkt att använda i gran- 

 skogarne i Norrland, om man börjar i tid och bestånden ej blifvit för gamla. 

 Man erhåller lätt god granåterväxt genom denna metod; och likaså kan och 

 bör man äfven använda metoden i ren tallskog, men då med noggrann hän- 



