DISKUSSION. 385 



syn tagen till tallens större Ijusbehof. Däremot ber jag få anmärka gent mot 

 herr Wallmo, att han i den bok, som i inledningsföredraget omnämndes, sär- 

 skildt på ett ställe har sagt ungefär så här: »det synes således, att den ra- 

 tionella blädningen bidrager till åstadkommande af blandningsskog». Häri 

 vill jag med hänsyn till Xorrlands-skogarne ej instämma. Ty ha vi blandning 

 af tall och gran, och använda blädningen äfven i den finaste form som kan 

 åstadkommas, så tror jag dock, att vi snart äro borta ur blandningsskogen 

 och komma till rena bestånd af gran. Tallen kommer mycket snart att helt 

 och hållet försvinna Afven om vi med all noggrannhet iakttaga att bevara 

 alla tallar, som möjligen finnas, torde det dock mycket snart bli blott ren 

 granskog, på grund af de orsaker som nyss nämndes, nämligen granens så 

 mycket större föryngringsmöjlighet och i följd däraf dess förmåga att uttränga 

 tallen. Till och med i sådana skogar, där öfvervägande trädslaget utgöres 

 af tall och en obetydlighet af gran, kommer äfven snart, om blädningsme- 

 toden användes, en mycket riklig återvä-\t, men huru vacker den är lämnar 

 jag därhän. Vi ha nämligen snart granåterväxt äfven på sådan jordmån, där 

 granarne ha föga framtid för sig. 



Således anser jag, att rationell blädning går väl att använda i våra gran- 

 skogar i de fall, då vi verkligen hafva mark, som lämnar betingelser för att 

 granarne skola kunna utveckla sig. Likaså kan blädningen användas på ren 

 tallmark utan någon blandning af gran, däremot icke på sådana marker, 

 där det redan finnes blandningsskog och där man fortfarande vill hafva sådan. 

 Där får man använda andra metoder. 



Det har här talats om återväxten i blädningsskogarne, och har jag velat 

 påpeka, hurusom i Norrland den återväxt, som finnes på hundra tusentals 

 hektar, i hufvudsak är bestående af sådan granskog, som inkräktar på tallens 

 område och hvilken visserligen kan bestå en tid alstrande träd, hvilka 

 ekonomiskt sedt äro huggfärdiga, redan då de uppnått dimensioner lämpliga 

 till props och trämassa, men anser jag det vara en af skogsmannens för- 

 nämsta uppgifter, att på bästa vis motarbeta den föryngring, som åstadkommer 

 dylik s. k. återväxt. På hvad sätt detta bör ske, torde ej höra hit, och jag: 

 vill ej upptaga tiden med att tala därom Men jag ber blott få betona att, 

 om vi vilja sköta Norrlands skogar med tanke på ait verkligen erhålla duglig 

 och lifskraftig återväxt af för marken bäst passande trädslag, fordras det 

 ofantligt mycket mera fackkunskap och insikter ocii mera själ inlagd i ar- 

 betet än hvad som tarfvats under den tid som varit och med det behand- 

 lingssätt som i stort sedt hittills kommit våra skogar till del. Likaledes är 

 nya ökade krafter till detta arbete ett oeftergifiigt vilkor. Med den personal- 

 tillgång, som för närvarande står till buds, såväl hvad beträffar de privata 

 som de allmänna skogarne, är absolut omöjligt att annat än i mindre om- 

 fattning sköta Norrlandsskogarne med hänsyn till god föryngring och återväxt. 



Bviächefen af Zcllni : Ofverjägmästare Wallmo, synes det mig, har väsent- 

 ligen modererat sin förutvarande ståndpunkt i fråga om blädningen. Hans 

 harm mot vår skogsterminologi finner jag emellertid ej vara fullt befogad. 

 Han vill införa uttrycket blädning för hvad vi kalla gallring och ljushuggning. 



Hvad beträffar hans nu beskrifna blädning, luckhuggning, så öfverens- 

 stämmer den kanske, med någon ändring, med den kända Gayerska bläd- 

 ningen. Denna blädning afser dock att tillämpas hufvudsakligast i gran- 

 och företrädesvis i silfvergranskogar. 



