386 OM FÖRYNGRINGEN VJD BLÄD.s:INGSHUGGNlNGAU. 



Hvad angår den starkare solbelysningen i blädningsskogen, så skulle 

 hvad därom sagts vara riktigt, för så vidt vi bodde i ett land, där solen 

 stode rätt öfver oss. Men här får blädningsskogen med dess vågformiga kron- 

 tak många beskuggade ytor, som medföra nedsättning af växtligheten. 



Jag skall ej vidare gå in på frågan om den praktiska tillämpningen af 

 ifrågavarande metod hvad angår södra och mellersta Sverige. Jag delar där- 

 utinnan herr Hollgrens mening. Man börjar så vackert med små luckor, 

 men huru det är, så bli de så småningom stora, och de framhållna fördelarne 

 af dem äro borta. Jag har själf praktiserat med att afverka ganska små 

 hyggen omkring ','2 tunnland. Men då jag efter en längre tids förlopp nu 

 återkommit till dessa skogar, har jag funnit ganska stora jämnåriga bestånd. 



Tallens fordran att växa upp utan längre tids beskuggning, är ett all- 

 deles gifvet skäl mot blädningen. Borggreve påstår, att man ej behöfver ut- 

 glesna öfverbeståndet i en tallföryngring, förrän plantorna nått knähöjd. Detta 

 kan möjligen vara fallet på god jord, men saknar tillämpning i stort hos oss. 

 Till och med vid någorlunda tät fröträdställning, har det visat sig, att tall- 

 plantorna snart behöfva skärmets borttagande för att ej förtvina. Jag min- 

 nes lifligt, huruledes direktör Holmerz, öfverjägmästare Baer och jag vid en 

 skogsvandring diskuterade den frågan och gjorde observationer öfver huru 

 olika resultaten tedde sig i detta hänseende på bättre och sämre mark. På 

 den bättre kunde man iakttaga till och med två meters tallungskog alldeles 

 intill fröträden, på den sämre visade sig tallplantorna redan tidigt lida af 

 fröträdsskärmet. Det kan alltså vara lämpligt att på vissa skogar med god 

 mark göra föryngringen såsom herr Wallmo framhöll genom att hugga små 

 luckor, om man efter 6 å 7 år kan komma åter med en ytterligare hugg- 

 ning och efter 12 a 13 år med en slutafverkning, men huru ofta äro för- 

 hållandena sådana, att man kan så göra? 



Ofverjägmäitaren Wa/lnio : Beträffande byråchefen Örtenblads påstående, 

 att virkesförrådet, när man tänker på blädningsskogen, rättast f ramställes ge- 

 nom rektangel och icke genom triangel är det naturligen riktigt, när man 

 vill schematiskt uppvisa blädningsskogens typiska utseende med ungefar 

 samma virkesmassa jämnt fördelad öfver hela skogen. Men vill man där- 

 emot framställa t. ex. gagnvirkesprocenten inom de stigande åldersgraderna, 

 så bör detta ske genom en tresidig tigur såsom förut visats. 



Min anmärkning mot indelningen af en skog i perioder gällde endast 

 för så vidt man, såsom likvisst ofta skett, koncentrerade skötseln på endast 

 en eller par af perioderna och lämnade de andra åt sig själfva under en 

 följd af år. Vill man däremot förlägga vård och skötsel till samtliga perio- 

 der, som däraf äro i behof, så må s. k. periodindelning gärna få bestå för 

 mig, ehuru jag ej inser nyttan däraf i blädningsskogen. 



Jägmästare Hollgren talade om föryngringsluckor, och han hade svårt 

 att förstå, huru den framtida återväxten skulle kunna taga sig fram där. Då 

 instämmer jag i docenten Anderssons yttrande under gårdagen, att jägmästare 

 Hollgren skulle vara vetenskapsman, om han arbetade ordentligt. Innan han 

 nämligen gifver sig in på dylik kritik, borde han sätta sig in i blädningen 

 t. ex. i Norrland. Jag har sett otaliga exempel på gamla luckor, där åter- 

 växt kommit upp och redt sig utmärkt, och detta till på köpet fast männi- 

 skan icke trädt emellan och successive utvidgat luckan. 



Jägmästare Hollgren tillade mig vidare en siffra som jag aldrig sagt, 



