392 OM FÖRVNGRINGEN VID BLÄDNINGSHUGGNINGAR. 



därigenom att människan hejdar skogseldarne och icke vill släppa elden för 

 långt. Följaktligen har granen i detta afseende fått hjälp mot tallen. Ej 

 heller torde man, praktiskt sedt, kunna gripa till busksaxen på alla de öde 

 vidderna i Norrland, ty därtill räcker icke det folk, som vi för närvarande 

 hafva däruppe. Då måste åtminstone de personer stanna kvar, som nu draga 

 till Amerika eller åt andra håll. Norrlandsarbetarne gå för öfrigt icke för 

 en spottstyfver och klippa buskar. För öfrigt anser jag i likhet med do- 

 centen Andersson, att man måste vara försiktig med afseende på de små 

 buskar som uppkomma, äfven om det är gran, för så vidt man kan antaga, 

 att det är något så när god mark, där granen kan utveckla sig. Man vet, 

 att man har åtminstone denna s. k. återväxt under det att man ock vet, 

 huru svårt det är att få annat i stället, och vi hafva vid afverkning af mogen 

 skog på stora vidder sett, att i nästan hvartenda träd är en inre kärna, som 

 på So å 100 års tid vuxit i diameter endast 4, 5 ä 6 tum, men sedan det 

 blifvit fristäldt, har det fått en yttre ring med kraftig tillväxt. Det är mycket 

 vanligt att finna dylika trakter, och man behöfver således icke vara så rädd 

 för raarbuskarne, ty de taga sig nog fram på en hel del ställen, där marken 

 är sådan, att granen kan växa. Där granen däremot icke kan finna lifsbe- 

 tingelser, se vi dessa små buskar, som äro 2 till 3 fot höga och smala som 

 vanliga blyertspennor eller gröfre pennskaft med en ålder af 50 till 60 år. 

 Det torde vara omöjligt att få någonting af dem, och i fråga om dem kan 

 sålunda busksaxen vara bra, fastän något dyrbar. 



Bvrächcfen af Zellcn; Jag har begärt ordet närmast för att rätta en miss- 

 uppfattning af herr Stjernspetz, nämligen beträffande mina åsikter om hygge- 

 nas storlek. Jag skref i skogstidskriften redan för nära 30 år sedan (1877) 

 om fördelen af små hyggen å kolskogar och däraf betingade små hygges - 

 följder. Jag fann nämligen stor fördel af att sköta bruksskogarna så, att 

 hvarje landbonde erhöll sin trakthyggesföljd att kola af, med skyldighet för 

 honom att tillgodogöra vindfällen och torrskog inom denna, och jag beräk- 

 nade, att en sådan hyggesföljd icke behöfde i vanliga fall vara större än 

 omkring 200 tunnland. Genom denna indelning vunnes åtskilliga fördelar, 

 bland andra, att genom de små hyggena hvarje kolbotten kunde användas 

 under en längre tid. Hvad jag i ungdomens vår uttalade angående små 

 hyggen, det fasthåller jag ännu. Jag kan dock ej förneka, att om jag nu 

 återkommer till de bruksskogar, med hvilka jag haft att göra, finner jag på 

 ganska stora sträckor idel ungskog. Där stora jämnåriga bestånd förekom- 

 mit ha afverkningarne i tidernas längd verkat därhän. 



Hvad beträffar busksaxen ber jag att få begagna tillfället att framhålla 

 ett annat instrument, som jag funnit vara bättre än denna, nämligen busk- 

 knifven liknande den vanliga småländska risknifven. I fråga om att kvar- 

 lämna s. k. marbuskar å hyggena så kan detta, hvad angår gran, ha sina 

 fördelar vid en primitiv hushållning. Men virket blir, åtminstone i de mel- 

 lersta och södra landsdelarne, dåligt. Omkring stammens kärna, som vuxit 

 långsamt, bildas grofva årsringar, om marken är god. Fastheten hos virket 

 blir därigenom mycket olika och vid torkning af detta spricker kärnvirket från 

 ytveden. Vid sågning till plank och bräder erhålles en mindervärdig vara. 



()fi<er jägmästaren Wallmo : Jägmästare Stjernspetz har rätt i, att jag har 

 nämnt ordet blädningsgallring i min bok. Och nu framkastar han ordet 

 beståndsvårdsåtgärd. Jag tycker, att vi ha för inånga termer, men arbeta 



