396 OM FÖRYNGRINGEN VID BLÄDNINGSHUGGNINGAR. 



tall 7 år — 19 cm:s toppskott och en tall 4 år — 13 cm:s toppskott. Det 

 är ju ett ganska vackert resultat. Med sådana toppskott äro dessa plantor 

 naturligtvis fortfarande fullt friska, och nu har luckan utvidgats, så att plan- 

 torna få större ljustillträde. Luckan har, som jag förut nämnt, i vinter ut- 

 vidgats, så att den i närvarande stund håller 22 meter x 36 meter. Man 

 ansåg, att den icke behöfde göras större för att plantorna skulle vinna tref- 

 nad. Det står en grupp granbuskar i kanten af luckan; en af dem är 15 

 år gammal och har således kommit upp i beståndet, innan luckan gjordes. 

 Den har fått stå kvar, ty den hindrar icke återväxten i luckan. Denna 

 granbuskes toppskott är 75 cm. Sedermera komma vi till de granplantor, 

 som växt upp efter huggningen 1897 — 1898. Vi hafva då en 7 års gran, 

 hvilken växt 17 cm.; en annan 7 års gran har vu.\it 12 cm och en ö års 

 gran har vuxit 8 cm. senaste året. Om vi jämföra dessa siffror med de 

 nyss anförda för tallen, så finna vi, att tallen reder sig utmärkt och t. o. m. 

 bestått sig med längre toppskott än granen, ehuru detta dock som sagdt är 

 ett granbestånd. Det finnes emellertid något i naturen, som heter växling. 

 De personer, som rest omkring i skogarna, hafva nog sett många exempel 

 på, att, när ett trädslag stått en längre tid å marken, så längtar marken ef- 

 ter ett annat trädslag. Det är alldeles detsamma, som det växelbruk man 

 kan se på våra åkrar. Ty där behöfves som bekant växelbruk och enligt 

 nyare åsikter mera omväxlande än tillförene, så att bredvid strået beredes 

 mera plats åt rotfrukter och baljväxter för att få en god cirkulation. Ett 

 liknande växelbruk önskar naturen öfverallt i skogarna. Den granskog, som 

 jag nyss omnämnde, håller på att ombilda sig till tallskog. Marken önskar 

 det. Det synes nämligen, att tallen mår utmärkt, sedan granen härskat i 

 beståndet. Blädningen har emellertid visat sig lyckas förträffligt och bestån- 

 det är räddadt för vidare värdefull tillväxt. Det enda man kan göra an- 

 märkning på är, att det är för mycket plantor i luckorna, men detta låter 

 sig hjälpa genom att i sinom tid gallringsvis borttaga en del. Det heter i 

 den skrifvelse, som jag fått från löjtnant von Mecklenburg, att »dessa tallar 

 voro de, om hvilka, då du för fem år sedan visade skogen för herrar jäg- 

 mästare, en del af herrarne då spådde, att de inom två år skulle vara döda.» 

 Deras spådom gick emellertid icke i fullbordan, utan plantorna stå nu och 

 växa frodigt, hvarom omtalade längden å årsskotten lämna bevis. 



fäginästaren Sljernspetz: Öfverjägmästare VVallmo inledde sitt föredrag med 

 en varning mot att sammanblanda beståndsvårdsåtgärd och afverkningsåtgärd. 

 Såsom exempel använde han hjälpgallring. Då trodde jag, att detta skulle 

 gälla äfven i andra fall och att alla skulle akta sig för att göra en dylik 

 sammanblandning. Det var därföre, som jag gjorde invändning mot benäm- 

 ningen blädning om det stamvisa gallrandet, som han själf benämner stamvis 

 blädning, medan han gör gällande, att blädning är en afverknings-, ej en 

 beståndsvårdsåtgärd. 



Sedermera klandrade han oss revirförvaltare samfäldt för att vi icke an- 

 vände den af honom sä mycket förordade afverkningsmetoden, och jag er- 

 känner villigt, att vi gjort oss skyldiga till denna underlåtenhet. Men för 

 min del har jag sökt ett skäl härtill däruti, att jag icke ansett metoden vara 

 så bepröfvad, att den utan vidare borde införas på större områden. Man 

 vet nämligen icke, hvad som kan följa, om en helt och hållet ny afverk- 

 ningsprincip tillämpas i bestånd, där förut annan afverkningsmetod tillämpats 



