DISKUSSION. 397 



och som så att säga fostrats just för denna senare metod. Det är således 

 på grund af ren omtanke om våra skogar, som vi underlåtit att använda 

 den af \Vallmo så varmt förordade metoden. Jag vill i alla händelser icke 

 utdöma densamma, och jag har sett exempel på, att den på sina håll med 

 fördel kan tillämpas t. ex. i Mälardalens för gräsväxt så starkt utsatta gran- 

 marker. Jag tror dock icke, att lämpligheten af metodens användning i stor 

 utsträckning i vårt land blifvit tillräckligt utredd, och det är mycket ovisst, 

 om den öfver hufvud lämpar sig alls för de öfvervägande och med hänsyn 

 till virkesproduktionen viktigaste delarne af landet. 



lag hemställer emellertid, att metoden måtte blifva pröfvad, och då det 

 nu finnes en skogsförsöksanstalt, som just har till uppgift att utreda en mängd 

 för våra skogar gagneliga åtgärder, utredningar, som göras både vetenskapligt, 

 förnuftigt och systematiskt, så undrar jag, huruvida det icke vore lämpligt, 

 att denna anstalt toge saken om hand och för sin verksamhet i detta hän- 

 seende finge anlita ^Vallmos erfarenhet och entusiasm. När frågan är grund- 

 ligt pröfvad och saken befunnen värd uppmärksamhet, kommer den säker- 

 ligen att mottagas med större förtroende och sympati. 



Doktor Hfssciman: Under diskussionen har flera gånger berörts frågan 

 om ljusets inflytande på skogens tillväxt. Herrar Wallnio och af Zellén hafva 

 varit af olika meningar angående lämpligaste formen af ett bestånd, näm- 

 ligen om det skulle hafva antingen plana kronslut, såsom herr af Zellén ön- 

 skade, eller vågiga kronslut, hvilka herr Wallmo föredrog. Det är otvifvel- 

 aktigt, att vid det vågformiga kronslutet det ditifusa dagsljuset kommer skogen 

 bättre till godo. Men tänker man på det direkta solljuset är den af herr 

 af Zellén förordade formen fördelaktigare. Hvad blir då det fördelaktigaste 

 för skogen? Det är nog olika med hänsyn till olika trädslag. Tänker man 

 på tall och gran, så torde man kunna säga, att tallen har den största nyttan 

 af det direkta solljuset, under det att granen sannolikt på grund af sina 

 skuggfördragande egenskaper har den största möjligheten att begagna sig af 

 det diffusa dagsljuset. Sålunda torde för närvarande icke något annat kunna 

 sägas, än att det förhåller sig olika med hänsyn till olika trädslag. 



Herr Wallmo yttrade några ord angående Ijusbehofvet i våra skogar, 

 och i synnerhet talade han om Ijusbehofvet i Norrland. Men om hans här 

 yttrade åsikter få insteg, sä skulle det utan tvifvel visa sig farligt för skötseln 

 af skogarne i Norrland. Det förhåller sig nog så, att man någon enda gång 

 kan iakttaga det märkvärdiga förhållandet, att en tall uppväxer, såsom man 

 kan tycka, i skuggan af en gran. Men huru förhåller det sig då? Jo, det 

 är då i regel mycket usla granar, som icke gifva någon skugga. På dålig 

 mark med svagt utvecklade kronor hos granarne, kunna vi se, hur tall upp- 

 växer tätt intill en gran. För öfrigt växer i stort sedt Ijusbehofvet, ju längre 

 upp man kommer i Norrland af den orsaken, att ehuru ljuset kommer trädet 

 till godo under längre tid, det dock är ett betydligt svagare ljus som skogen 

 åtnjuter i Norrland med dess höga breddgrad än i mellersta och södra Sverige. 

 Vid de ljusmätningar, som blifvit verkställda under skogsförsöksanstaltens 

 verksamhet, har såsom ett faktum framgått, att Ijusbehofvet är betydligt större 

 i Norrland än söderut. Om än således Ijusbehofvet ändrar sig, är dock i 

 stort sedt förhållandet mellan tallens och granens Ijusbehof detsamma i Norr- 

 land som i södra och mellersta Sverige. 



Doktor Kenipe: Jag ber att få vitsorda, att tall uppkommer på luckor 



