398 OM FÖRYKGRINGEN VID BLADNINGSHUGGNINGAR. 



i norrländska skogar, därest luckorna hafva något så när tillräckligt omfång. 

 Vidare ber jag att få vitsorda, att tall kan uppkomma under granar och un- 

 der granar, som icke äro så dåliga. 



Därjämte vill jag påpeka det faktum, som här icke är omnämndt, näm- 

 ligen att man finner föryngring just kring själfva fröträden af tall. Man kan 

 få se moderträd med rundtomkring stående barn, men ett stycke därifrån 

 finnes icke några plantor. Detta beror därpå, att det är fuktigast nära mo- 

 derträdet. Men det visar äfven, huru jämförelsevis mera skuggfördragande 

 tallen är i Norrland än i södra Sverige. 



/äi;mi7Slareri Hollgieii: Det skulle vara intressant att få veta, hvarifrån 

 tallplantorna kommit in i granbeståndet och om annan tall växte i närheten 

 eller huru nära tallen stod denna lucka. 



Beträffande hvad herr Kempe yttrade angående å luckor i Norrlands 

 skogar uppkomna tallar, så finnes det nog i södra Sverige tallar uppväxta 

 under liknande förhållanden, men hurudana se de ut — gängliga med långa 

 fåbarriga skott. Hurudan skog det kan blifva af sådan återväxt är svårt 

 att säga ; att den ej blir fullödig, det vågar man nog påstå. 



Genemldirektön-ii Fredcnhcrg: Beträffande föryngringen i blädningsskogar, veta 

 vi ju, att föryngringsluckor i tallbestånd måste tagas större än i granbestånd, 

 och i all synnerhet gäller detta på dålig sandmark. Visserligen kan, såsom 

 herr Wallmo demonstrerade, på god mark tall äfven uppkomma i smärre 

 luckor, men på dålig mark måste man göra luckorna tämligen stora, om 

 återväxt i dem skall erhållas, och orsaken därtill har allmänt ansetts bero 

 på tallens stora Ijusbehof. Jag vill därför omnämna, att i Tyskland under 

 de senare åren höjts röster för att detta förhållande icke så mycket skulle 

 bero på tallens stora Ijusbehof som icke desto mera därpå, aft träden kring 

 luckan med sina sugrötter upptogo fuktigheten från denna, hvilket särskildt 

 på dålig mark visade sin menliga inverkan. På pommerska forstföreningens 

 möte år 1904 framhölls detta enligt de i Allgemeine Först- und Jagdzeitung 

 år 1905 refererade mötesförhandlingarna och som bevis för detta påstående om- 

 nämndes där, att på mark, där man förut icke kunnat i små luckor uppdraga 

 återväxt utan att densamma inom kort hade förtvinat, hade man, sedan man 

 kringgräft dyUka luckor med små öppna diken af ungefär samma storlek som 

 vanliga fångstdiken för snytbaggar — sålunda ungefär 2,5 cm. breda och 

 30 — 50 cm. djupa, med hvilka sugrötterna från träden kring luckan afskuros, 

 äfven därstädes kunnat uppdraga fullgod återväxt af tall. Den, som först 

 började med dessa försök, var en viss Kricke. Jag har sökt att få reda på, 

 hvem denne är, och finnes flera preussiska forstmän med detta namn. An- 

 tagligen är han därför preussare, men möjligt är det, att han i stället är 

 österrikare. 



Jägmäslaren Biemberg: I anledning af den utaf docenten Andersson 

 gjorda framställningen — han önskade nämligen få höra, huruvida personer, 

 som tjänstgjort i Norrland, ansågo, att man borde spara de marbuskar. som 

 uppkomma — vill jag, som tjänstgjort en längre tid i Norrland och har er- 

 farenhet af förhållandena därstädes, uttala, att all vår ungskog bör man för- 

 söka spara. Därför anser jag ock, att hvad man ovillkorligen måste hålla 

 på är dimensionslagen, på hvilken man i går sökte göra en attack. Att 

 taga bort den gamla skogen i Norrland, anser jag icke medföra någon fara, 

 men all ungskog bör man bevara och låta utväxa; de klimatiska förhållan- 



