DISKUSSION. 411 



ket för minskande af skadan. På sådana skogar, dar man har betet i sin 

 makt, kan man reglera betet. Bästa åtgärden därvidlag är först och främst 

 att icke söka få för stort kreatursantal i förhållande till arealen och vidare 

 att skydda kulturfällorna under de första aren efter skogsodlingen. Ty om 

 ett fält, som är nysådt, betas, så blir det nästan alltid dåligt resultat af såd- 

 den; den blir förtrampad. Men om man under några år låter bli att beta, 

 så blir skadan icke så stor. Vidare måste vi också mången gång hägna eller 

 valla, och det låter sig nog göra detta också. Förutom under de första åren 

 efter kulturen måste man också skydda fällorna tre eller fyra veckor hvurje 

 vår, när tallstrunten är mjäll, ty dä bita somliga af kreaturen tallen. Att 

 låta djuren beta tidigt om våren medför icke någon fara; då göra nötkrea- 

 turen ingen skada genom bitning, men under tre ä fyra veckor i maj göra 

 de skada genom att bita tallen. Man måste äfven taga i betraktande, att 

 man kan skaffa sig inkomst genom betning äfven i vår skogsmark, och detta 

 utan att det uppstår någon nämnvärd skada. Jag kan såsom ett exempel 

 och ett lysande sådant — ty det är icke ofta det inträffar, att man i detta 

 hänseende får se ett så godt resultat — omnämna, att på Ombergs krono- 

 park fanns en fälla, som kallades Portbolafällan. Denna omfattar 27 hektar 

 och planterades 1876 — det första året då jag hade hand om förvaltningen 

 af denna kronopark — med stora plantor. Sedermera betades denna fälla, 

 jag minns icke när den började betas, men jag antar, att det var är 1880. 

 Jag kom emellertid häromdagen att få se en anteckning om att frän år 1881 

 såldes betet för 40 kvigor på denna plantering mot en ärsafgift af 1 7 kro- 

 nor 80 öre per djur motsvarande 26 kronor i)er hektar. Äfven om man 

 icke hvarje år fick så mycket penningar, så fick man i alla fall in ganska 

 afsevärda belopp. Det skulle ju nu kunna antagas, att då det betades jämt 

 och samt, sä blef väl skogen förstörd eller åtminstone väsentligen skadad. 

 I den hushållningsplan, som af jägmästaren Kinnman år 1890 är upprättad 

 för Omberg, beskrifves denna fälla och den är där upptagen med en växt- 

 lighetsgrad af 0,6 och en slutenhetsgrad af 1 , och är således nu fullsluten 

 med växtlig skog. Jag har således kunnat taga mycket jienningar därur, 

 och skogen har ändock växt bra och gör så fortfarande. 



Jäi;inästare>! Aspengrcii : Jag skall bedja att till alla delar få instämma i 

 inledarens anförande i ämnet. Betesfrågan synes mig stå i direkt samman- 

 hang med skötseln af hagmarken inom landet, särskildt i fråga om de södra 

 och mellersta delarna af Sverige. Om man närmare tager i betraktande för- 

 hållandena i afseende på jordbruket och huru detta har utvecklat sig, så 

 skall man finna, att utvecklingen på många håll gått i den riktningen, att 

 de s. k, torparehagarna undan för undan tillkommit. Därigenom att det på 

 godsen behöfs mera arbetskrafter hafva odlingslägenheter upplåtits åt folket, 

 hvilket sedermera behållit utmarkslotterna i och för betet. Det är detta som 

 gjort, att den ena terrängen efter den andra öfvergått från skogsmark till hagmark, 

 och en jämförelse mellan skogsmarken och hagmarken, hvilka båda slag af 

 mark falla under begreppet utmark, visar, att omkring 50 procent af utmarken i 

 södra Sverige består af hagmark. Huru ser nu denna hagmark ut i följd af 

 den fria betesrätten? Jägmästaren Delin har klart och tydligt påvisat ut- 

 seendet af sådan hagmark i den mer eller mindre devasterade form, hvari 

 den förekommer. Såsom nyss utgången från skogsinstitutet blef jag för bortåt 

 30 år sedan först placerad i västra Sverige, nämligen i Skaraborgs län, 



