JAKTSTADGANS 7;E §. 4I7 



blef ock genom domaren framställd, men kunde svarandena ej nöjaktigt reda 

 sig, beträddes med tvetalan och blefvo de dömda för edgång, hvaråt de 

 brusto, och ät saken fällde. 



Som sagdt orsakade den ursprungliga lydelsen af denna § sådan 

 osäkerhet i det jaktliga rättstillståndet, att en ändring ansågs behöflig 

 och äfven kom till stånd genom kungl. förordningen den 3 1 december 

 1892, genom hvilken paragrafens i:a mom. erhållit följande lydelse: 

 »Hvar, som under utöfning af loflig jagt sårar villebråd så, att det faller 

 å annan mark, må detsamma tillvarataga och behålla.» 



Dessa bestämmelser synas ju vara klara och tydliga nog; något för- 

 följande med hundar och dödande med skott eller annorlunda å annans 

 mark af såradt vildt är ju absolut förbjudet och endast om det sårade 

 villebrådet befinnes fallet (dödt) må det tillvaratagas och behållas. 



Men huru tillämpas nu dessa, efter hvad jag trott mig finna, så tyd- 

 liga lagbestämmelser? 



Af lätteligen insedda skäl vill jag ej ingå på en minutiös redogö- 

 relse för ett par mål, afgjorda vid underrätter och berörande 7 §. Jag 

 kan dock fastslå, att frikännande frän öfverträdelser mot denna § ägt 

 rum på grund af dels de humanitära motiv (afsikt att förkorta ett bles- 

 seradt djurs lidande), svarandeparten uppgifvit, men säkerligen aldrig i 

 ringaste män hyst, för sitt handlingssätt, dels den åsikten att det ej 

 skulle åligga en svarande bevisa alt djuret blifvit såradt på loflig mark 

 utan att beviset om motsatsen skulle tillhöra målsägare. För egen del 

 har jag ej i jaktstadgan kunnat upptäcka någon som helst grund för 

 rättsbeslut, sådana som jag nyss anfört, hvarför det skulle vara af in- 

 tresse erfara hvad en diskussion i ämnet därom kunde upplysa. 



Att ordnade jaktförhållanden, hvilka nog till stor del äro beroende 

 af praktiska och tydliga lagbestämmelser, äro af behofvet påkallade, in- 

 ses af alla för jaktens utöfning och jaktvård intresserade och då jakten 

 äfven i ekonomiskt hänseende spelar en ej obetydlig, af mången säker- 

 ligen icke till fullo insedd roll, borde äfven andra sträfva att ernå dessa 

 ordnade förhållanden. 



